Hagehuset er en enetasjes trebygning. De ulike veggene har ulik paneltype: én med lektepanel, én med glattpanel og to med over/underligger. Stort takutstikk. Taket er tekket med takstein.
Byggeåret er ukjent, men kan være i overgangen mellom stilretningene senempir og sveitser, rundt midten av 1800-tallet. Tak og vinduer har trekk fra sveiterstilen. Vindusomramningen har fellestrekk med de på hovedbygningens bakside. Hagehusets interiører er malt i steinimitasjoner etter idealer fra stilperioder forut for sveiterstilen. Muligens er hagehuset oppført i forbindelse med at hovedbygningen fikk sin 2. etasje.
Hagehuset har originale, malte trevinduer, to-rams med enkeltglass og gjennomgående sprosser. Huset har originale inngangsdører i tre; en to-fløyet dør med glassfelt, den andre har speilfyllinger. Hagestuens tak har en luke opp til loftet som får lys fra et lite vindu i hver gavl.
Bygningen står punktfundamentert på løse steiner under lafteknutene.
HISTORIKK:
Bygningens alder er ukjent, men ble oppført av Christoffer Hansen Blom som kjøpte Frogner ca. 1820 og eide det frem til sin død i 1879.
Det er ikke funnet kilder som gir holdepunkter for eksakt datering. Imidlertid skal hageanlegget i landskapsstil være anlagt i 1850-årene (jfr utomhusrapport). Det faller i tid sammen med en tidlig variant av sveitserstil, og oppføring av hagehus kan ha sammenheng med et ønske om å "møblere" den nye hagen. Likheter med hovedbygningens annen etasje fra 1840 gir også holdepunkter for å avgrense sannsynlig tidsrom for oppføring.
Husets opprinnelige plassering var i nordøstre hjørne av hagen. Gavlen med de to vinduene vendte utover Gjerpensdalen mot øst. Fra nordsiden var det også utsikt.
Da Frogner hovedgård ble solgt ut av familien i 1914, fikk Jan Backer flyttet hagehuset til sin villaeiendom Gamle Bratsberg. Der sto det til datter av Jan Backer, Katharina, og hennes mann Rolf B. Christensen, ga hagehuset tilbake til Frogner hovedgård, og det ble flyttet hit i 1982. Hagehuset fikk da en noe annen plassering enn opprinnelig.
Kilder:
Notat til Skien kommune 1981 fra Anna Helene Tobiassen, datterdatter av Jan Backer.
Tilstandsanalyse NS3423 og NS2324, Statsbygg, 23.02.2011.
FAKTA:
Reguleringsår: 1999
Opprinnelig byggherre: Trolig Christoffer Hansen Blom
Kommentar: Regulert til spesialområde bevaring. Skien kommune 21.01.1999.
Merknad fra SKE: Ikke kjente kilder som gir holdepunkter for presis datering. Imidlertid skal hageanlegget i landskapsstil være anlagt i 1850-årene (jfr utomhusrapport). Det faller i tid sammen med en tidlig variant av sveitserstil, og oppføring av hagehus kan ha sammenheng med et ønske om å "møblere" den nye hagen.
Forvaltningsplanen (SB 2009-2013) oppgir at det er oppført i 1840-årene, uten å vise til noen kilde.
Beretning som er vedlagt søknad fra 1981 om byggetillatelse for tilbakeflytting av hagehuset antyder likhet mellom detaljer i hovedhusets annen etasje og hagehuset. Annen etasje skal være oppført i 1840-årene.
(ØS 2014).
Annet vern: Regulert til Spesialområde for bevaring etter Plan- og bygningsloven § 25.6
22a (Fredning av byggverk og anlegg i statens eie)

Bispefløya i Erkebispegården viderefører delvis hovedformene og plasseringene til bygningen som gikk tapt i brannen i 1983. Det ble avholdt nordisk arkitektkonkurranse i 1991 og omkonkurranse med 5 inviterte deltakere i 1992. Vinner var Simon Christiansen arkitekt MAA, København. Prosjektering av nybyggene ble utført av Eggen Arkitekter AS. Bygningen ble innviet i 1997.
Bygningen er forholdsvis stram i sin rektangulære form oppført i gråbrun belgisk tegl, murt med brede fuger og med mørtel
trukket ut over teglsteinene for å gi en karakter tilpasset det gamle bruddsteinsmurverket i anleggets eldre fløyer. Teglmuringens spesielle karakter er i stor grad videreført innendørs. Saltak tekket med rød tegl bidrar også til tilpasning til den historiske bebyggelsen.
Bispefløyen har et sentralt inngangsparti vendt mot borggården. Det er inntrukket og markeres av høye slanke søyler som bærer taket over, mens vestibylen innenfor (med resepsjonsområde i etasjen over) vises som en stor glassvegg med hovedinngangen plassert aksialt innenfor den brede trappen opp fra gårdsplassen.
Underetasjen er sammenhengende mellom bispefløya og museet og inneholder utstillingsarealer og rester av erkebispeborgens gamle ringmur mot øst og syd.
FRA SKE:
VERNEVURDERING:
Annet vern: Hensynssone bevaring i kommuneplan 2012-2024.
FAKTA:
Kommentar: I kommuneplanens arealdel 2012-2024 er eiendommen vist som hensynssone bevaring av kulturmiljøer i likhet med resten av Midtbyen.
BYGNINGSBESKRIVELSE:
Anlegget fra 1997 er oppført med to bygningskropper i vinkel med gjennomgående underetasje, Bispefløyen i øst og Museet i syd, viderefører delvis hovedformene og plasseringene til de to bygningsvolumene som gikk tapt i brannen i 1983 og som siden rundt 1800 hadde lukket borggården i flukt med tidligere ringmur. De to bygningene er forholdsvis stramme i sin rektangulære form oppført i gråbrun belgisk tegl, murt med brede fuger og med mørtel trukket ut over teglsteinene for å gi en karakter tilpasset det gamle bruddsteinsmurverket i anleggets eldre fløyer. Teglmuringens spesielle karakter er i stor grad videreført innendørs.
Saltak tekket med rød tegl bidrar også til tilpasning til den historiske bebyggelsen. Det er åpent rom i møtet mellom de to fløyene mens de i etasjen under er sammenhengende og inneholder utstillingsarealer og rester av erkebispeborgens gamle ringmur mot øst og syd.
Fundamentering og bæresystem (kilde: Statsbygg ferdigmelding nr. 526/1997):
Det er i hovedsak benyttet sålefundamentering for å unngå vibrasjonsskader i gamle strukturer ved f.eks. pælenedramming. Deler av museumsgulv inntil gammel ringmur ligger på frittbærende betongdekke. «Vegger i ringmuretasje, kjellernivå og dekke over denne etasjen er utført i plass-støpt betong. For å spenne søylefritt over museumsarealer i sørfløy, er det brukt spennkabler som hovedarmering i betongdragere. Bærestsytem fra 1. etasje til tak består av konvensjonelt stålsøyle-/stålbjelkesystem som bærer prefabrikerte hulldekke-elementer av betong i etasjeskillere. Over myntverksted er det lagt inn et bærende stålfagverk i loftsetasjen. Underliggende kontoretasjer er hengt opp i dette fagverket. Messanin-dekker er utført som lette stålkonstruksjoner.
Tak bæres av takstoler og takbjelker av limtre.»
HISTORIKK:
Det ble avholdt nordisk arkitektkonkurranse 1991 og omkonkurranse med 5 inviterte deltakere i 1992.
Vinner var Simon Christiansen arkitekt MAA, København. Juryen hadde klare føringer om behov for moderering av eksteriørmessig dominans, spesielt i sydfløyen (Museet). Prosjektering av nybyggene ble utført av Eggen Arkitekter AS. Innviet 1997.
Bispefløyen danner østre vegg i borggården.
Bispefløyens underetasje har åpen forbindelse fra Museets underetasje og er viet utstillinger av historisk materiale og arkeologiske funn, delvis in situ. Ringmuren fra middelalderen er her bevart i ca. 3 m høyde langs østsiden. Hellelagt gulv og enkelte konstruksjoner fra et av erkebiskopens myntverksteder er forsøkt konservert på stedet med avansert befuktningsanlegg, men byr stadig på bevaringsproblemer som fortsatt er under utredning for forbedring og endring. En våpensmie fra erkebisperesidensens tid er rekonstruert.
Kunstnerisk utsmykning:
1) Historie/Rytme av Gunnar Torvund 1997. Veggrelieff i mange deler og blandet teknikk (Inventarnr. KORO.002083). I Øysteinsalen, sydvegg (i 2014).
2) St. Olav. Soga om heilag Olav av Else Marie Jakobsen 1997. Billedvev i ull, lin, nylon, 1 lang og to korte deler (Inventarnr. KORO.002084, 002205 og 002204). I vestibylen 1. etg., 002204 i Parsbergrommet (i 2014) og ved Herresalen .
Ca. 2014 er det oppr. bibliotek i 3. etg. oppdelt i mindre kontorer med detaljering tilsvarende den opprinnelige. Møterom er bedre lydisolert, bl.a. ved innsetting av glassvegger i tidligere åpne takkonstruksjoner.
Dagens bruk:
Underetasjen (ringmuretasjen): Brukes i hovedsak til museumsutstilling med publikumsadkomst fra Museet. I nordre ende ligger VIP-rommet som kalles Parsbergrommet .
1. etg. (: Vestibyle delvis åpen ned til museet i underetasjen. I søndre del ligger Øysteinsalen som går opp gjennom alle etasjer til åpent loft. Salen brukes som planlagt for Det norske kirkemøtet og til bl.a. øvelseslokale for arrangementer i domkirken og til utleie. I tilknytning til salen er mindre anretningsmuligheter som planlegges endret til bedre kjøkkenforhold. I nordre ende er publikumsgarderober, trappehus og heis, og forbindelse til Nordfløyens representasjons- og kjøkkenfasiliteter.
2. etg.: Resepsjon og kontorer for Nidaros biskop. Møterom/kantine har fransk dør/balkong ut mot Øysteinsalen.
3. etg.: Kontorer for Nidaros bispedømmeråd og møterom.
Kilder:
Norske arkitekt-konkurranser nr. 316, 1992.
Øivind Lunde: Erkebispegården, Trondheim : Nidaros Domkirkes Restaureringsarbeider [1997].
Statsbygg ferdigmelding nr. 526/1997.
FORMÅL:
Formålet med fredningen er å bevare bispefløyen som en viktig del av Erkebispegården sitt sammensatte kulturminne- og arkitekturmiljø med stor tidsdybde, og som en historiefortellende bygning fra den kirkelige virksomheten ved anlegget.
Formålet med fredningen er videre å sikre hovedstrukturen i det arkitektoniske uttrykket og detaljeringen så som fasadeløsning, opprinnelige deler som dører og vinduer, samt materialbruk og overflater. Formål med fredning av interiør er å opprettholde opprinnelig rominndeling med opprinnelige bygningsdeler, overflater og materialbruk, belysning, armaturer og detaljer, samt opprinnelig fast inventar.
BEGRUNNELSE:
Bispefløyen og Museet fra 1997 ble oppført som erstatning for to bygninger som gikk tapt ved brannen i 1983. De er begge formgitt gjennom to arkitektkonkurranser og derpå ble de tilpasset de oppsiktsvekkende funnene som ble gjort ved de arkeologiske utgravningene. Bevaring av vesentlige deler av middelalderens ringmuranlegg la føringer for bygningenes orientering. Store deler av ringmuren og erkebiskopens myntverksted er dessuten bevart i de sammenkoblete underetasjene, slik at bygningene også fungerer som vernebygg og ramme rundt de bevarte delene av erkebiskopens gamle anlegg.
De to bygningenes volumbehandling med rektangulære blokkformer og saltak er tradisjonelle på stedet. Materialbruk og detaljer med mørk tegl og brede fuger der mørtelen er trukket ut over tegloverflaten harmonerer godt med de eldre murbygningene og skaper samtidig en diskret kontrast som skiller tidsepokene fra hverandre. Videreføringen av murbruken også innvendig gir et helhetlig og gjennomarbeidet uttrykk. Belønnet med murverksprisen 1999.
22a (Fredning av byggverk og anlegg i statens eie)

Artelleribygningen er i bindingsverk, i østre del utmurt, utvendig tømmermannspanel, saltak tekket med dobbeltkrum tegl, takarker med pulttak. Bygningen ble oppført inntil sydsiden av Erkebispegårdens søndre ringmur som artilleri-ekserserhus i 1809. Rundt 1862 benyttet til hestestall. Omgjort til forlegningsbrakke og oppdelt av panelvegger i 10 rom 1864. Brakkerom innredet i hver ende av loftet 1878 og i resten av loftet 18861887. Ringmuren i nordveggen erstattet med mur av gammel teglstein 1886-1887. Smie og verkstedrom innredet i vestre ende 1903-1904. Innredet med flere verksteder og kontorer mellom 1918-1922.
FRA SKE
VERNEVURDERING:
Annet vern: Hensynssone bevaring i kommuneplan 2012-2024.
FAKTA:
Kommentar: I kommuneplanens arealdel 2012-2024 er eiendommen vist som hensynssone bevaring av kulturmiljøer i likhet med resten av Midtbyen.
BYGNINGSBESKRIVELSE:
Oppført i bindingsverk, i østre del utmurt, utvendig tømmermannspanel, saltak tekket med dobbeltkrum tegl, takarker med pulttak (3 mot syd og 4 mot nord). Dører og vinduer er satt inn etter behov over tid, vinduene trolig med kopier av opprinnelige glass- og sprosseformater.
Interiørene unndrar seg beskrivelse pga. demontering for bygningens pågående rehabilitering (pr. 2016). Avdekkingen har vist at mange vitale konstruksjoner er sterkt svekket ved senere ombyggingsarbeider, bl.a. ved kapping av takkonstruksjoner (hengverk) og annen bæring.
HISTORIKK:
Sammendrag: Oppført inntil sydsiden av Erkebispegårdens søndre ringmur som artilleri-ekserserhus i 1809. Rundt 1862 benyttet til hestestall. Omgjort til forlegningsbrakke og oppdelt av panelvegger i 10 rom 1864. Brakkerom innredet i hver ende av loftet 1878 og i resten av loftet 1886?1887. Ringmuren i nordveggen erstattet med mur av gammel teglstein 1886?1887. Smie og verkstedrom innredet i vestre ende 1903?1904. Innredet med flere verksteder og kontorer mellom 1918?1922.
Har (pr. 2016) vært under rehabilitering siden 2007. Var før det tatt i bruk som kontorer for NDRs administrasjon og Hjemmefrontmuseet. Ved rehabiliteringen er blant annet restaurert en trefløyet dør i vestre gavlvegg etter at en trafokiosk på utsiden er fjernet.
Tidslinje:
Fra År Til År Beskrivelse
1809 Oppført i 1809. Omtales første gang i 1826 som Artilleri-ekserserhus i bindingsverk, 1 etg. Benyttes etter sin bestemmelse. (Beskrivelse over Statens Eiendomme 1827)
1842 Artilleri-ekserserhus i bindingsverk, 1 etg. Benyttes etter sin bestemmelse. (Fortegnelse over Statens Eiendomme 1845)
1862 Artilleri-ekserserhus. Benyttes i eksersertiden av 4. artilleribataljon til hestestall. (Fortegnelse over Statens Eiendomme 1862)
1864 Det tidl. artilleri-ekserserhus endret til brakkebygning. Inndelt i 6 mannskaps- og 4 underoffisersbrakker med faste sengesteder. (St. Prp. nr. 20 1884)
1878 Innredet 2 brakkerom i hver ende av loftet. (St. Prp. nr. 20 1884)
1886 1887 Resten av loftet inndelt i 4 værelser med underkledning av taket og med nye takvinduer av jern, sengeplass til 60 mann. «Den gamle tykke Bagmur af Graasten er taget til Forstøtningsmur i de nye Volters Vestside mod Veien, hvorfor en 1 ½ Stens Mur – for det Meste af gammel Mursten – er opført i Stedet og heri anbragt 8 nye Fag smaa Vinduer.» (Dvs. at nordveggens rester av middelaldersk ringmur er fjernet og erstattet med teglmur.). (St. Prp. nr. 42 1889)
1896 1898 Barakkebygning. Bindingsverk. 1. etg. delt i 10 rom av panelvegger, loftet i 8 rom. I middels god stand, «større Udbedring» utført 1896 (ikke spesifisert). Brukes til utleveringslokale for 3. feltartillerikorps’s landvernsbataljon. (St. meld. nr. 10 1898)
1903 1904 Innredet smie og verkstedrom i vestre ende. (St. meld. nr. 10 1913)
1911 Barakkebygning. Panelt bindingsverk. Inneholdt smie, verkstedrom og 6 andre rom, loftet 3 verkstedrom og 4 andre rom og 3 kott. Hele bygningen disponert av 3. feltartilleriregiment. (St. meld. nr. 10 1913)
1918 1922 To kontorrom innredet i østre del for proviantforvalteren 1918. To kontorrom innredet ved siden av for intendanten ved 3. feltartilleriregiment 1919. Verkstedrom for skredder, skomaker og salmaker ved 3. feltartilleriregiment utbedret etter fabrikktilsynets fordringer 1921-22. (St. meld. nr. 10 1922)
1930 Brakkebygning, «Artilleribrakken». (St. meld. nr. 10 1932) Foto fra 1934 viser at bygningen var seksjonert med en oppstikkende brannvegg noe vest for midten.
1940 1945 To leiligheter innredet i loftsetasjen (muntlig opplysning fra NDR).
2007 Rehabilitering igangsatt. Bl.a. soppskader i nedre deler pga. vanskelige dreneringsforhold som kompliseres av graverestriksjoner i fredet grunn. Store deler av innvendige vegger, gulv og kledninger er revet og lagret. Bygningen står i 2014 i hovedsak som et eksteriørskall der bare deler av gulv og bjelkelag er på plass i påvente av endelige planer.
FORMÅL:
Formålet med fredningen er å bevare artilleribygget som en viktig del av Erkebispegården sitt sammensatte kulturminne- og arkitekturmiljø med stor tidsdybde, og som en historiefortellende bygning fra den militære virksomheten ved anlegget.
Formålet med fredningen er videre å sikre hovedstrukturen i det arkitektoniske uttrykket og detaljeringen så som fasadeløsning, opprinnelige og eldre deler som dører og vinduer, samt materialbruk og overflater.
BEGRUNNELSE:
Artilleribygningen er et markant innslag som romdannende element i borggården. Den er utformet som en tidstypisk militær bruksbygning og har siden den ble oppført hatt viktige og skiftende funksjoner som del av militærepoken i Erkebispegården, før den ble tatt i bruk for administrasjon av kulturhistorisk virksomhet.
22a (Fredning av byggverk og anlegg i statens eie)

Oppført som veier- og kullbod i 1840 som del av marinens etablissement med verft og opplag for kanonsjalupper og kanonjoller, kjent under navnet Marinen. Var omgjort til kontorbygning før 1896. Trolig skjedde det i forbindelse med at nabobygningen i nordøst var omgjort fra kontorbygning til bolig for verftsjefen i 1886.
Bygningen er oppført i en etasje med kjeller under del av bygningen. Bygningen har et særpreget liggende panel med fas langs nederkant. Panelbordene har standarisert lenge på noe over 3 m og er i stor grad påsatt med skjøtene liggende som vertikale spalter i fasadene. Panelet er trolig opprinnelig og anses som svært fremmed i Trøndelag. Et vindu i østre langfasade er erstattet med en tofløyet lemmedør, trolig i forbindelse med bygningens bruk som glassverksted for NDR rundt 1987.
FRA SKE
VERNEVURDERING
Annet vern: Hensynssone bevaring i kommuneplan 2012-2024.
Reguleringsår: 1981
Kilde: Fortegnelse over Statens Eiendomme 1845
Kommentar: Reguleringsplan R0118 Midtbyplanen, vedtatt 28.08.1981. Eiendommen er regulert til friområde fot parker, turveger, anlegg for leik og sport. Bygningen er avmerket som offentlig bygning.
I kommuneplanens arealdel 2012-24 er eiendommen vist som grønnstruktur samt hensynssone bevaring kulturmiljø, i likhet med resten av Midtbyen.
BYGNINGSBESKRIVELSE:
En etasje med kjeller under del av bygningen. 12,8 x 7,7 m og 6 m høyt fra grunnmur til møne. Panelt bindingsverk på gråsteinsgrunnmur, bindingsverket ble i 1896 beskrevet som utmurt med ½ steins mur på tre sider.
Bygningen har et særpreget liggende panel med fas langs nederkant. Panelbordene har standarisert lenge på noe over 3 m og er i stor grad påsatt med skjøtene liggende som vertikale spalter i fasadene. Panelet er trolig opprinnelig og anses som svært fremmed i Trøndelag.
Et vindu i østre langfasade er erstattet med en tofløyet lemmedør, trolig i forbindelse med bygningens bruk som glassverksted rundt 1987. Inngangsdøren er trolig fra 1940-50årene har spor som kan tyde på gjenbruk eller snuing for å slå utover.
Vinduene er trolig opprinnelige, men av forskjellig alder. Eldre fotografier viser at åpningene delvis stammer fra forskjellig tid.
Interiørene er typiske for 1980-årene og preges av enkel platekledning og lakkerte fyllingsdører.
HISTORIKK
Sammendrag: Oppført som veier- og kullbod i 1840 som del av marinens etablissement med verft og opplag for kanonsjalupper og kanonjoller, kjent under navnet Marinen. Var omgjort til kontorbygning før 1896. Trolig skjedde det i forbindelse med at nabobygningen i nordøst var omgjort fra kontorbygning til bolig for verftsjefen i 1886. Eldre fotografier viser at bygningen før 1870 var uten vinduer i østre langfasade. Ble i 1987 omtalt som uniformsutsalg. Overtatt av KUD i 1987 til bruk av NDR som glassverksted. Innvendig isolering og innredning trolig fra denne tid. Har siden vært brukt til møter og kontorer.
Bygningen er i motsetning til de omgivende bygningene ikke omtalt som administrativt fredet i FMF årbok 1934. Dette kan muligens skyldes problemer med identifisering av den i St. meld. nr. 10.
De øvrige bygningene ved det tidligere marine-etablissementet ble fredet som del av Forsvarets landsverneplan i 2005. Kjøpmannsgata 1 C var da skilt ut med en liten tomt og overtatt av Kirke- og kulturdepartementet, og ble derfor ikke vernevurdert som Forsvarets eiendom. Vurderingen av omgivende eiendom og bebyggelse i Forsvarets landsverneplan i 2005 legges til grunn også for denne utskilte del.
Tidslinje:
Fra År Til År Beskrivelse
1840 Oppført 1840 i henhold til kgl. res. 19. aug. 1839. Veier- og kullbod. Bindingsverk, bordkledt og papptekket. (Fortegnelse over Statens Eiendomme 1845)
1862 Veier- og kullbod. Bindingsverk, bordkledt. Det nevnes også en brønn ved veier- og kullboden. (Fortegnelse over Statens Eiendomme 1862)
1880 Veier- og kullbod. I god stand. (St. Prp. nr. 20 1884)
1896 Kontorbygning. 1 etasje. Panelt bindingsverk på gråsteinsgrunnmur. 12,8 x 7,7 m, 6 m høy fra gråsteinsgrunnmur til mønet. 3 sider utmurt med ½ steins mur. 1 loddpipe. Besto av 1 gang, 1 større og 2 mindre værelser. På takets nordre ende 1 stor klokke med tau. Benyttes til kontor for Distriktsingeniøren. I middels god stand. (St. meld. nr. 10 1898)
1911 Som i 1896, men spesifisert at klokken på takets nordre ende henger i en galge. (St. meld. nr. 10 1913)
1930 Kontorbygning. 12,8 x 7.7 m. Kjeller under en del av bygningen. (St. meld. nr. 10 1932)
1987 Ble ved Kirke- og undervisningsdepartementets overtagelse kalt Uniformsutsalget. Ble nå tatt i bruk av NDR som glassverksted. Innvendig isolering og innredning trolig fra denne tid, likeledes den store luken i østre langvegg.
FORMÅL:
Formålet med fredningen er å bevare bygningen som del av den militære aktivitet som har funnet sted rundt Kongsgården (Erkebispegården), her spesielt knyttet til det tidligere marine-etablissementet ved Nidelva øst for Erkebispegården.
Formålet med fredningen er videre å sikre hovedstrukturen i det arkitektoniske uttrykket og detaljeringen så som fasadeløsning, opprinnelige og eldre deler som dører og vinduer, samt materialbruk og overflater.
BEGRUNNELSE:
Bygningen er oppført i enkle tidstypiske former for militære bruksbygninger fra 1800-tallet og har svært lange tradisjoner som del av militærepoken på stedet. Den er en vesentlig del av historien og bygningsmiljøet til det tidligere marinetablissementet som også er fredet. Eiendommen Kjøpmannsgata 1C er senere blitt utskilt fra marinetablissementet.

Oppført 1827 som artillerilaboratorium, dvs. for fremstilling av krutt, en eksplosjonsutsatt virksomhet som krevde avsides beliggenhet. Bygningen ligger derfor i god avstand fra Erkebispegården og er etter hvert blitt mer adskilt fra resten av anlegget av annen bebyggelse, men utgjør historisk sett en verdifull del av anlegget fra militærepoken. Ble før 1930 tatt i bruk av distriktsingeniøren og av Trøndelag Ingeniørbataljon til verksted, og av 5. divisjons musikkorps til øvelseslokale. Siden 2007 er bygningen benyttet som kontorer for NDRs stab og publikumsavdeling.
Bygningen er en bruksbygning i enkle tidstypiske former for militære bruksbygninger fra 1800-tallet og har svært lange tradisjoner som del av militærepoken på stedet. Bygningen er i en etasje med 2-steins pusset teglmur på gråsteins grunnmur. Det er tre tofløyete inngangsdører er av nygotisk type, døren mot syd trolig en nyere kopi. Vinduene delvis opprinnelige, delvis nyere med opprinnelig oppdeling.
FRA SKE
VERNEVURDERING
FAKTA
Reguleringsår: 2008
Kilde: FMF årbok 1934 s. 121-22.
Kommentar: Planid r0118ap Kalvskinnet, hele eiendommen markert som offentlig bebyggelse og bevaringsområde.
BYGNINGSBESKRIVELSE
En etasje. 2-steins pusset teglmur på gråsteins grunnmur. 29,8 x 9,9 m, 3,76 m høy fra grunnmur til raft.
Tre tofløyete inngangsdører av nygotisk type med fas på ramtrærne, døren mot syd trolig en nyere kopi. Vinduene delvis opprinnelige, delvis nyere med opprinnelig oppdeling.
Materialbruk dører: Tofløyete dører mot nord og øst er gamle, men trolig ikke opprinnelige, kanskje fra slutten av 1800-tallet. Dør mot syd er en nyere kopi av samme type.
HISTORIKK
Sammendrag: Oppført 1827 som artillerilaboratorium, dvs. for fremstilling av krutt, en eksplosjonsutsatt virksomhet som krevde avsides beliggenhet. Ble før 1930 tatt i bruk av distriktsingeniøren og av Trøndelag Ingeniørbataljon til verksted, og av 5. divisjons musikkorps til øvelseslokale.
Overtatt av Kirke- og undervisningsdepartementet til bruk for NDR i 1987. Rehabilitert ca. 2005. Benyttes i 2016 til kontorer for NDRs stab og publikumsavd. siden 2007. En mindre leilighet i østre del benyttes til kortere innkvartering.
Tidslinje:
Fra År Til År Beskrivelse
1827 Oppført, angivelig etter tegning fra 1822 av ingeniøroffiser Mandall (Fortidsminneforeningens årbok 1934, s. 121 – 22).
1842 Det nye artillerilaboratorium. Grunmurt. 1 etasje og loftsetasje med store kobbhus. Inneholder 1 forstue, 4 værelser og 1 kjøkken. Benyttes etter sin benevnelse. (Fortegnelse over Statens Eiendomme 1845)
1880 Artillerilaboratorium. Trolig feilaktige mål: 19,49 x 10,8 m, men høyde som senere: 3,76 cm. (St. Prp. nr. 20 1884)
1896 Artillerilaboratorium. Inneholder 5 værelser og 2 kjøkken. Benyttes etter benevnelsen. (St. meld. nr. 10 1898)
1900 1902 Taket omlagt til skifertekning. (St. meld. nr. 10 1903-1904)
1930 Verkstedbygning. 2-steins teglmur på gråsteinsgrunnmur. 29,8 x 9,9 m, 3,76 m høy fra grunnmur til raft. Brukes av distriktsingeniøren og Trøndelag Ingeniørbataljon til verksted og av 5. divisjons musikkorps til øvelseslokale. (St. meld. nr. 10 1932)
2005 Rehabilitert. Bl.a. utvendig kalkpuss fornyet, flere nyere kontorer og innlagt gulvvarme.
Formålet med fredningen er å bevare artillerilaboratoriet som del av den militære aktivitet som har funnet sted rundt Kongsgården (Erkebispegården).
Formålet med fredningen er videre å sikre hovedstrukturen i det arkitektoniske uttrykket og detaljeringen så som fasadeløsning, opprinnelige og eldre deler som dører og vinduer, samt materialbruk og overflater. Formål med fredning av interiør er å opprettholde opprinnelig rominndeling med opprinnelige og eldre bygningsdeler, overflater og materialbruk, belysning, armaturer og detaljer, samt opprinnelig fast inventar.
Bygningen er en bruksbygning i enkle tidstypiske former for militære bruksbygninger fra 1800-tallet og har svært lange tradisjoner som del av militærepoken på stedet. Som laboratorium for fremstilling av krutt med tilhørende eksplosjonsfare ligger den i god avstand fra Erkebispegården og er etter hvert blitt mer adskilt fra resten av anlegget av annen bebyggelse, men utgjør historisk sett en verdifull del av anlegget fra militærepoken. En stor grue i midtrommet fremstår som vesentligste eldre element innvendig.

Artilleri- og magasinbygningen ble oppført til militært formål rundt 1750 som to selvstendige, tilstøtende bygninger som tilsammen utgjør en L-form.
Magasinbygningen (mot nord-vest) har to etasjer, fullt loft og kjeller. Den er oppført i laftekonstruksjon med stående utvendig kledning. Taket er valmet og tekket med rød tegl. Takflaten har flere kobbhus plassert i en jevn rytme.
Artilleribygningen (mot sør-øst) har to etasjer samt fullt loft. Den er oppført i utmurt bindingsverk (den kontinentale byggemåte som militæretaten introduserte til Norge) med stående utvendig kledning. Også her er det valmede taket tekket med rød tegl og har flere kobbhus. På kortveggen mot sør-vest har Artilleribygningen to store, to-fløyede porter, hvorav den ene er senere gjenbygget fra innsiden. Det var opprinnelig en tilsvarende port på langveggen mot nord-vest, her er det satt inn et vindu.
Artilleribygningen stod trolig upanelt fra starten av. I dag er begge bygningene panelt, men plasseringen av vinduer og horisontale bånd i fasaden avslører at det er to selvstendige bygninger. Bygningene har felles inngang i det innvendige hjørnet mot sør. Magasinbygningen har i tillegg en inngangsdør på langsiden mot sør-vest.
Kommentar fra SKE: Grunnmur av betong er forblendet med naturstein som øvrige fundamenter.
Bygnningen opprinnelig ble oppført uten kjeller. Del av bygning mot syd, Artillerifløyen, har fortsatt ikke kjeller. Men fløy mot nord, Proviantfløy, har støpt kjeller som strekker seg i hele fløyens lengde til trapp i hjørnet mellom fløyene.
1740 - 1750: En magasinbygning for proviant og en bygning for artilleri oppføres sammenbygd som to fløyer i vindek, bygget i to etasjer med stort loft under valmtak med smale oppøft. Provianthus bygges av laftet tømmer, men artillerihus bygges med bindingsverk.
1923 - 1936: Istandsettes etter betydelig forfall og ombygges og innredes for undervisning og administrasjon. Det bygges kjeller under Proviantfløyen og gulvet i 1. etasje senkes. Deler av gulvet i Artillerifløyen senkes også ned mellom fundamentene. Hele bygget kles med ny utvendig panel.
Da staten kjøpte tilbake eiendommen i 1916 var artilleri- og magasinbygningen i svært dårlig forfatning. Statlige bevilgninger til istandsettelse ble gitt i årene 1921-24, og i løpet av 1920-30-årene ble magasin- og artilleribygningen istandsatt og ombygd til skoleformål. Arkitekt Tormod Hustad tegnet ombyggingen. Hovedformen ble bevart, men fasadene ble relativt endret ved at det ble satt inn langt flere vinduer. Det ble også satt inn flere kobbhus.
Bygningene ble også ombygd innvendig og fikk flere store saler til undervisning og utstilling. Hele innredningen er fra denne perioden og er i nøktern standard.
Artillerifløyen ble først tatt i bruk til maskinsnekkeri, tre rom og ett kontor i 1. etasje, to utstillingssaler og ett kontor i 2. etasje og en tegnesal på loftet. Senere ble utstillingssalene i 2. etasje omgjort til snekkersal og lakkeringsverksted.
Magasinfløyen ble i flere år benyttet til materiallager som den var, og er i St.meld. nr. 10, 1932 omtalt som "ikke innredet". Dette var situasjonen da bygningen ble beskrevet i Fortidsminneforeningens årbok for 1934. Senere ble også magasinfløyen innredet med tegnesal, ett klasserom, bibliotek og ett kontor i 1. etasje, snekkersal og ett kontor i 2. etasje og en utstillingssal og rom for elever på loftet. Det mangler kilder som angir årstall for innredningen av magasinfløyen, men det er første gang omtalt i St.meld.nr. 10 i 1958.
Utdrag fra "1683-1983 Blaker skanse 300 år - Jubileumsalbum":
"Da staten kjøpte igjen Blaker skanse i 1916 var også artillerie- og magsinbygningen i en svært dårlig forfatning. Så dårlig at en fryktet at bygningen kunne rase sammen. Et større reparasjonsarbeid måtte settes igang fortest mulig. Det var også på tale å rive ned bygningen. Å sette den i stand og bruke den til kornmagasin var også på tale. Resultatet ble at bygningen skulle restaurerers og ominnredes til internat for 60 elever. Arkitekt Hustad tegnet om bygningen slik at den fikk et pent eksteriør med lange vindusrekker i både første og annen etasje beregnet på elevrom. Det ble en meget pen bygning som passet godt inn i omgivelsene på Skansen. I 1. etasje i artillerifløyen ble det innredet et stort verksted og kjøpt inn maskiner for å sette igang undervisning i maskinelt trearbeid. Ved siden av dette verkstedet ble det plass til et benkeverksted med 12 høvelbenker."
Riksantikvaren (RA) og Statsbygg (SB) har i landsverneplanprosessen gjort ulik vurdering av interiørenes verneverdi. Etter SBs vurdering er det anleggets militærhistorie som er sentral. SB vurderer at artilleri- og magasinbygningens skoleinteriører fra 1920-30-årene og senere ikke har høy nok verneverdi til å kunne forskriftsfredes, mens RA vurderer at interiørene bør inngå i fredningen. Dette er diskutert i møte 10.02.15. Godkjent referat fra møtet er lagret med doculive nr. 200700636-164. SB har etter møtet gjort nye vurderinger og fremholder at interiørene gjennomgående har lav kulturhistorisk verdi og ikke oppfyller krav til fredning.
Kilder:
Fortidsminneforeningens årbok 1934.
Vurdering av verneverdi. Brev fra Riksantikvaren til Statsbygg 06.12.07.
Fossnes, Anne: 1683-1983 Blaker skanse 300 år - Jubileumsalbum. 1917-1983 Statens lærerhøgskole i forming Blaker.
Reguleringsår 2003
Opprinnelig byggherre: Kong Christian V
Opprinnelig arkitekt: Ukjent/militær offiser
Merknad: Arkitekt for restaurering og ombygging til internat, undervisning og administrasjon på 1920- og 30-tallet var Tormod Hustad.
Kilde: Jubileumsalbum for Blaker skanse 300 år 1683-1983 s. 11
Kommentar: Spesialområde bevaring i hht. PBL §25.6
Reguleringsplan for Blaker Skanse, 27.08.2003.
VERNEVURDERING:
- Administrativt fredet - registrert i Fortidsminneforeningens årbøker 1933 og 1934.
- Regulert til Spesialområde for bevaring etter Plan- og bygningsloven § 25.6
Kommentar:
Bygningen er en av de eldste på Skansen. Da staten gjenkjøpte Skansen i 1916 var artilleri og magasinbygningen svært medtatt og ble vurdert revet. Den ble imidlertid satt i stand under ledelse av arkitekt Hustad og har fram til avvikling av skolen i 2003, vært benyttet til undervisning i tegning, trebearbeiding og keramikk. Bygningen som er er blandt de største fredede trebygninger i landet, har valmet tak tekket med tegl.
Bygningen fikk nytt sprinklingsanlegg på midten av 1990-tallet.
ER
Bygget er fra ca 1740 og består av 2 deler som er føyet sammen i vinkel under samme tak. En del ble oppført som laftet konstruksjon i 2 etasjer med stort loft i takkonstruksjonen. Denne del ble bygget for oppbevaring av proviant. Den andre delen ble også oppført i 2 etasjer med samme takkonstruksjon som Proviantfløyen. Takene ble bygget med smale oppløft på begge sider. Denne del ble bygget for bruk til artilleriet. Konstruksjonen i Artillerifløyen er en tidlig form for bindingsverk som vi kjenner fra Europa hvor mellomrommene kan være fylt med teglmur og annet. På tidlige tegninger av Artillerifløyen vises konstruksjonen i fasadene uten at det kommer frem hva mellomrommene består av. Gulv i alle etasjer var opprinnelig gjennomgående. Det ble opprinnelig ikke bygget noen kjeller.
Del av gulv i Artillerifløyen er senere senket mellom fundamentene under yttervegger. Midtbæringen i 1. etasje samme del har vært endret , men synes å være tilbakeført til opprinnelig utførelse med større høyde.
Det er bygget kjeller under Proviantfløyen til trapp ved inngang i hjørnet og i begge fløyer er det laget nye åpninger for vinduer i henhold til ny innredning av rom for internat, undervisning og administrasjon. Gulv i 1. etasje i Proviantfløyen ble samtidig senket i forhold til opprinnelig høyde.
Bygget har i dag 6 murte piper og begge fløyer er i dag panelt med buede porter i opprinnelige åpninger. Horisontalt vannbord i panel er gjennomført med forskjellig høyde på Artillerifløy og Proviantfløy. Vi antar at alt dette ble utført under restaureringene i 1920-30 åra. Bare gavlfasade mot vest i Artillerifløy har beholdt noe av det opprinnelige uttrykk, men panelen skjuler bindingsverket.

Museet i Erkebispegården viderefører delvis hovedformene og plasseringene til bygningen som gikk tapt i brannen i 1983. Det ble avholdt nordisk arkitektkonkurranse i 1991 og omkonkurranse med 5 inviterte deltakere i 1992. Vinner var Simon Christiansen arkitekt MAA, København. Prosjektering av nybyggene ble utført av Eggen Arkitekter AS. Bygningen ble innviet i 1997.
Bygningen er forholdsvis stram i sin rektangulære form oppført i gråbrun belgisk tegl, murt med brede fuger og med mørtel
trukket ut over teglsteinene for å gi en karakter tilpasset det gamle bruddsteinsmurverket i anleggets eldre fløyer. Teglmuringens spesielle karakter er i stor grad videreført innendørs. Saltak tekket med rød tegl bidrar også til tilpasning til den historiske bebyggelsen.
Underetasjen er sammenhengende mellom museet og bispefløya og inneholder utstillingsarealer og rester av erkebispeborgens gamle ringmur mot øst og syd.
VERNEVURDERING
FAKTA
Kommentar: I kommuneplanens arealdel 2012-2024 er eiendommen vist som hensynssone bevaring av kulturmiljøer i likhet med resten av Midtbyen.
BYGNINGSBESKRIVELSE
Anlegget fra 1997 er oppført med to bygningskropper i vinkel med gjennomgående underetasje, Bispefløyen i øst og Museet i syd, viderefører delvis hovedformene og plasseringene til de to bygningsvolumene som gikk tapt i brannen i 1983 og som siden rundt 1800 hadde lukket borggården i flukt med tidligere ringmur. De to bygningene er forholdsvis stramme i sin rektangulære form oppført i gråbrun belgisk tegl, murt med brede fuger og med mørtel trukket ut over teglsteinene for å gi en karakter tilpasset det gamle bruddsteinsmurverket i anleggets eldre fløyer. Teglmuringens spesielle karakter er i stor grad videreført innendørs.
Saltak tekket med rød tegl bidrar også til tilpasning til den historiske bebyggelsen. Det er åpent rom i møtet mellom de to fløyene mens de i etasjen under er sammenhengende og inneholder utstillingsarealer og rester av erkebispeborgens gamle ringmur mot øst og syd.
Bispefløyen har et sentralt inngangsparti vendt mot borggården. Det er inntrukket og markeres av høye slanke søyler som bærer taket over, mens vestibylen innenfor (med resepsjonsområde i etasjen over) vises som en stor glassvegg med hovedinngangen plassert aksialt innenfor den brede trappen opp fra gårdsplassen.
Fundamentering og bæresystem (kilde: Statsbygg ferdigmelding nr. 526/1997):
Det er i hovedsak benyttet sålefundamentering for å unngå vibrasjonsskader i gamle strukturer ved f.eks. pælenedramming. Deler av museumsgulv inntil gammel ringmur ligger på frittbærende betongdekke. «Vegger i ringmuretasje, kjellernivå og dekke over denne etasjen er utført i plass-støpt betong. For å spenne søylefritt over museumsarealer i sørfløy, er det brukt spennkabler som hovedarmering i betongdragere. Bærestsytem fra 1. etasje til tak består av konvensjonelt stålsøyle-/stålbjelkesystem som bærer prefabrikerte hulldekke-elementer av betong i etasjeskillere. Over myntverksted er det lagt inn et bærende stålfagverk i loftsetasjen. Underliggende kontoretasjer er hengt opp i dette fagverket. Messanin-dekker er utført som lette stålkonstruksjoner.
Tak bæres av takstoler og takbjelker av limtre.»
HISTORIKK
Det ble avholdt nordisk arkitektkonkurranse 1991 og omkonkurranse med 5 inviterte deltakere i 1992.
Vinner var Simon Christiansen arkitekt MAA, København. Juryen hadde klare føringer om behov for moderering av eksteriørmessig dominans, spesielt i sydfløyen (Museet). Prosjektering av nybyggene ble utført av Eggen Arkitekter AS. Innviet 1997.
Dagens bruk:
Utstilling in situ av gammel ringmur og andre murrester i hele 1. etg. som videreføres i Bispefløyens underetasje. Utstillingene er for øvrig viet skulptur fra domkirken, og domkirkens og erkebispegårdens historie, inkl. funn fra de arkeologiske utgravningene.
Norske arkitekt-konkurranser nr. 316, 1992.
Øivind Lunde: Erkebispegården (Trondheim, 2009).
Statsbygg ferdigmelding nr. 526/1997.
FORMÅL
Formålet med fredningen er å bevare museet som en viktig del av Erkebispegården sitt sammensatte kulturminne- og arkitekturmiljø med stor tidsdybde, og som en historiefortellende bygning fra den kulturelle virksomheten ved anlegget.
Formålet med fredningen er videre å sikre hovedstrukturen i det arkitektoniske uttrykket og detaljeringen så som fasadeløsning, opprinnelige deler som dører og vinduer, samt materialbruk og overflater. Formål med fredning av interiør er å opprettholde opprinnelig rominndeling med opprinnelige bygningsdeler, overflater og materialbruk, belysning, armaturer og detaljer, samt opprinnelig fast inventar.
BEGRUNNELSE
Bispefløyen og Museet fra 1997 ble oppført som erstatning for to bygninger som gikk tapt ved brannen i 1983. De er begge formgitt gjennom to arkitektkonkurranser og derpå ble de tilpasset de oppsiktsvekkende funnene som ble gjort ved de arkeologiske utgravningene. Bevaring av vesentlige deler av middelalderens ringmuranlegg la føringer for bygningenes orientering. Store deler av ringmuren og erkebiskopens myntverksted er dessuten bevart i de sammenkoblete underetasjene, slik at bygningene også fungerer som vernebygg og ramme rundt de bevarte delene av erkebiskopens gamle anlegg.
De to bygningenes volumbehandling med rektangulære blokkformer og saltak er tradisjonelle på stedet. Materialbruk og detaljer med mørk tegl og brede fuger der mørtelen er trukket ut over tegloverflaten harmonerer godt med de eldre murbygningene og skaper samtidig en diskret kontrast som skiller tidsepokene fra hverandre. Videreføringen av murbruken også innvendig gir et helhetlig og gjennomarbeidet uttrykk. Belønnet med murverksprisen 1999.

Bygningsbeskrivelse:
Den opprinnelige Kommandantboligen var oppført i laftet tømmer og kledd med liggende panel. Taket tekket med takstein. Bygningen var oppført på grunnmur med kjeller.
I 1973 brant bygningen ned til grunnen. Grunnmurene etter den opprinnelige bygningen var etter brannen i så dårlig forfatning at de ble revet.
En ny bygning ble oppført på samme sted. Den nye bygningen fikk samme utvendige form som den opprinnelige, mens konstruksjon og planløsning er moderne: Nye grunnmurer ble støpt og forblendet med naturstein. Bærende yttervegger ble ved gjenoppbyggingen støpt i betong. Utvendig kledning er kopi av den opprinnelige. Taket ble tekket med teglstein, og vinduer utført som kopier av de opprinnelige, forøvrig koblede.
Adkomstforhold, veier og plasser ble ikke endret etter brannen.
Kilde:
Statens Bygge og eiendomsdirektorat (1978): Ferdigmelding nr. 212
Historikk:
1811 - 1814: "Blaker Skandses Officerbolig" oppføres.
1973: Bygningen brant ned til grunnen i mars.
1973 - 1977: Arkitektene Anne-Tinne og Mogens Friis prosjekterte et nybygg som utvendig er tilnærmet likt den fredede bygningen som brant, men innvendig ble best mulig tilpasset skolens formål. Nybygget omfattet full kjeller med stor høyde og sto ferdig 1977.
Skansens første kommandantbolig, "Commandanthuset" fra 1759, var bygget i tråd med norsk byggeskikk og besto av to tømrede svalgangshus i to etasjer, sammenbygde i lengderetning. Som en videre forlengelse var det i ene gavlen bygget et vedskjul og do.
En ny kommandantbolig ble oppført i 1811 i laft kledt med liggende trepanel. Den hadde tre boenheter: kommandantens leilighet i midten med 7 rom, kapteien fløy til høyre med 6 rom, og løytnanten fløy til venstre med 5 rom. Bygningen fikk det utseende som dagens bygning har kopiert.
Ved opprettelsen av husflidskolen på Blaker i 1917 ble Kommandantboligen først restaurert og innredet til skolelokaler. Bygningen inneholdt internat for 40 elever, husmor og betjening, undervisningssaler, verksteder og ett styrerom. Etter at snekkerverkstedene ble flyttet til Artilleri- og magasinbygningen i 1935, ble undervisningssalene ominnredet til peisestue og spisesal. Oppussing av kjøkken og peisestua ble utført på 1950-tallet.
Bygningen brant ned til grunnen i 1973. En ny bygning ble oppført i 1977 som en formmessig kopi av bygningen som brant. Konstruksjon og planløsning er imidlertid moderne.
Bygningen som brant ned var administrativt fredet. Riksantikvaren og Statsbygg (SB) har i landsverneplanprosessen diskutert betydningen av dette for den eksisterende bygningen. SB kan ikke se at bygningen oppfyller kriteriene til fredning. Dette er diskutert i møte 10.02.2015. Godkjent referat fra møtet er lagret med doculive nr: 200700636-164.
Statens bygge og eiendomsdirektorat (1978): Ferdigmelding nr 212
"1683-1983 Blaker skanse 300 år - Jubileumsalbum" av Anne Fossnes. 1917-1983 Statens lærerhøgskole i forming Blaker.
Fakta:
Opprinnelig byggherre: Kirke og undervisningsdepartementet
Opprinnelig arkitekt: Anne-Tinne og Mogens Friis
Kilde: Statsbyggs eiendomsdatabase, propman
Merknad: Nybygget er utvendig en tro kopi av opprinnelig bygg fra 1811-14 som brant i 1973. Arkitekt var ukjent. Arkitekter for nybygget var Anne-Tinne og Mogens Friis.
Grunnmurer er støp nye i 1977 med innvendig isolasjon og puss. Murene er utvendig forblendet med naturstein over terreng.
Kommentar: Spesialområde bevaring i hht PBL §25.6
Reguleringsplan for Blaker Skanse ble vedtatt av kommunestyret 27. august 2003. Reguleringskart og bestemmelser finnes som PDF-filer på adresse www.sorum.kommune.no\Plan og utbyggingsseksjonen\Vedtatte planer\Blaker Skanse.
Kommentar SKE:
Huset framkommer på de eldste kart over festningen sammen med Krutthuset og Artilleri og Magasinbygningen. Det har over hundreårene gjennomgått flere byggeprosesser. Sist gjenoppbygget i hh. til gamle tegninger i 1976-77, etter at det
brant ned i 1973. Det framstår i dag som en naturlig integrert del av festningsanlegget.
Ved gjenoppbyggingen ble det eksteriørmessige opprettholdt, men innvendig var det et moderne bygg. Det ble etablert kantine med nytt kjøkken, studentbibliotek, lærerværelse, undervisningsrom, kontorer og peisestue i kjelleren mm.
Huset har valmet tak med karnapper og er tekket med teglstein.

Bygningsanlegget består av to hoveddeler: Et trefløyet restaurantanlegg i vest og et tidligere sprøytehus i øst (syd for Vakthuset). Det vestre anlegget består av tre en-etasjes fløyer rundt en gårdsplass som åpner seg mot syd. Fløyene i nord og øst er opprinnelige og er oppført i utvendig panelt laft på grunnmur av gråstein. Alle tre fløyer har saltak. Nordfløy og vestfløy er tekket med dobbeltkrum rød tegl, mens østfløy er tekket med skifer i diagonalrutemønster. Fløyen i vest er trolig fra trolig fra 1960-årene. På østsiden ligger det tidligere sprøytehuset, oppført av eldre deler ca. 1870 med utvendig panel. Det hadde allerede da sin nåværende hovedform med høyt saltak påskjøtt lave pulttak mot øst og vest. Saltaket er tekket med tegl, pulttakene med blikkplater.
FAKTA
Kommentar: I kommuneplanens arealdel 2012-2024 er eiendommen vist som grønnstruktur samt hensynssone bevaring av kulturmiljøer i likhet med resten av Midtbyen.
Består av to hoveddeler: Et trefløyet restaurantanlegg i vest og et tidligere sprøytehus mm. i øst (syd for Vakthuset) hvor vestre del brukes av restauranten og østre del bl.a. inneholder teknisk rom og en trafo.
Det vestre anlegget består av tre en-etasjes fløyer rundt en gårdsplass som åpner seg mot syd. Fløyene i nord og øst er opprinnelige og er oppført i utvendig panelt laft på grunnmur av gråstein. Alle tre fløyer har saltak. Nordfløy og vestfløy er tekket med dobbeltkrum rød tegl, mens østfløy er tekket med skifer i diagonalrutemønster.
Fløyen i vest er trolig fra trolig fra 1960-årene og har en nyere kjeller med publikumstoaletter. Innredet loft over er trolig også fra 1960-årene. Veggene kan muligens inneholder gamle bindingsverkskonstruksjoner etter brenselsboden som opprinnelig lå her.
Dører og vinduer i hele bygningen er nyere, trolig fra 1960-årene. Utvendig tømmermannspanel er av meget varierende typer og alder.
Interiører i publikumsarealene fremstår som svakt og fritt historiserende der enkelte gamle bygningselementer er supplert med mye nyere innredning, listverk og detaljer av delvis ubestemmelig stilpreg, blant annet bindingsverksimitasjon utenpå laftevegger og nyere brystpaneler. Mesteparten av nordfløyen har åpent loft, men det er usikkert om dette helt eller delvis går tilbake til tiden før restaurantdriften.
På østsiden ligger det tidligere sprøytehuset mm., oppført av eldre deler ca. 1870 med utvendig panel. Det hadde allerede da sin nåværende hovedform med høyt saltak påskjøtt lave pulttak mot øst og vest. Saltaket er tekket med tegl, pulttakene med blikkplater. Opprinnelig veggkonstruksjon er ikke kjent, heller ikke i hvor stor grad den er bevart.
Sprøytehuset er forbundet med hovedbygget gjennom et nyere mellombygg, trolig fra 1960-årene. Et mindre tilbygg for søppelrom i gårdsrommet, på Sprøytehusets vestside, har utvendig panel og platetekket pulttak.
Kommentar: Se sammendraget for beskrivelse av de enkelte deler av bygningsanlegget.
Sammendrag: Restaurant (Artilleriarbeidshus) i vest:
Fløyen i nord er oppført som artilleriarbeidshus før 1826. Kan kanskje bestå av deler fra eldre artilleriarbeidshus på tomt lengre syd som vises på kart fra 1777 og tidligere. Inneholdt i 1826 smie og verksteder for dreier og snekker samt 2 kontorer, tilbygg for kull- og vedbod.
I 1826 ble også omtalt bygningen i vinkel mot syd med bøsse- og salmakerverksted.
2 takvinduer (arker) fjernet og taket delvis omlagt med skifer 1902.
Driftsbygning (Sprøytehus mm) i øst:
Sprøytehus mm. oppført på østsiden (syd for Vakthuset) av materialer fra tidl. sprøytehus mm. som ble revet i Borggården i 1870 og der kan følges på kart bakover på 1700-tallet. En tegning fra 1807 har også vært brukt til mulig datering. Inneholdt fra 1870 sprøyterom, vedbod, hakkelsebod, seletøyrom, 6 latriner og høyloft.
Bygningen ominnredet og åpnet som restaurant Grenaderen i 1965 med restaurantlokale i nordfløyen (orientert øst-vest). Det ble da eller senere utført endringer og nybygg som er mangelfullt og lite dokumentert. Det opprinnelige tilbygget med saltak for kull og vedbod på vestsiden er fullstendig endret og forlenget eller erstattet med en ny fløy med nytt saltak, inneholdende serveringslokale. Bøsse- og salmakerfløyen på østsiden er innredet til restaurantkjøkken.
Et nyere mellombygg østover til Sprøytehuset fra 1870 inneholder gang og garderober for betjeningen. I vestre del av Sprøytehuset er innredet fryserom og tørrlager. Et mindre søppelrom er oppført som tilbygg i gårdsrommet på Sprøytehusets vestside. Sprøytehusets midtparti inneholder teknisk rom mm., mens det i østre del bl.a. er innbygget trafostasjon.
1777 1826 Kart fra 1777 og tidligere viser enfløyet bygning lengre syd, utenfor festningsvollen, på brinken mot elven, merket N = Artilleriarbeidshus (lign. bygn. også på kart fra 1800). Bygningen kan kanskje være en av fløyene som er flyttet til nåværende tomt før 1826.
1807 Mulig datering av sprøytehuset ut fra tegning av F. Rosbach (Fortidsminneforeningens årbok 1934 s. 121).
1826 Artilleriarbeidshus. Laft. 6 værelser og 1 forstue. Brukes til dreier, snekker og smieredskaper, «Skuurkammer» og 2 kontorer for tøyhusforvalteren og «Fyrværkerne». Tilhører og så 1 vedskur og 1 kullbod. Bøsse- og salmakerverksted. Laft. 1 kontor for artillerieoffiserene, 2 rom til bøsse- og salmakerverksteder. (Beskrivelse over Statens Eiendomme 1827)
1842 Som i 1826. (Fortegnelse over Statens Eiendomme 1845)
1862 Artilleriarbeidshus. Laft. Forskjellige verksteder og kontorer. (Fortegnelse over Statens Eiendomme 1862)
1870 Sprøytehus mm. Oppført øst for artilleriarbeidshuset, syd for Vakthuset, av materialer fra eldre vedskur og sprøytehus (i Borggårdens sydvestre hjørne, kan følges på kart bakover på 1700-tallet) og eldre latrine. Bindingsverk 8,78 m langt, 13,18 m bred og 2,20 m høyt, på gråsteinspilarer. Inneholder vedbod, hakkelsebod, rom for seletøy, 6 latriner og høyloft. (St. meld. nr. 10 1898)
1880 Artilleriarbeidshus. Består av 2 fløyer som begge inneholder 7 rom og brukes til kontorer for arsenalet og til smie, snekker-, bøssemaker- og salmakerverksted. I meget dårlig stand. (St. Prp. nr. 20 1884)
1896 Vinkelbygget i vest: uforandret som i 1880. (St. meld. nr. 10 1898)
1902 Deler av taket pålagt skifer, to takvinduer(arker) fjernet. (St. meld. nr. 10 1903-1904)
1911 Artilleriarbeidshus (2 bygninger) 1) Arsenalets kontorer med verksted. Inneholder gang, 2 kontorrom og 2 verkstedrom hvorav det ene er smie, tillbygget kullbod med inngang fra smien. 2) Tidl. bøsse- og salmakerverksted. Inneholdt to rom hvorav det ene i 1911 er innredet til kontor for proviantmagasinforvalteren. Sprøytehus mm. på østsiden, som i 1870. (St. meld. nr. 10 1913)
1917 1921 Innredet salmakerverksted og ominnredet hjulmakerverkstedet og smien i henhold til fabrikktilsynets krav. (St. meld. nr. 10 1922)
1930 Arsenalets kontorer med verksted (mønretning øst – vest). Panelt laft på gråsteinsgrunnmur. 22,6 x 7,3 m, mønehøyde 6 m. Tilbygget en kullbod. Bøsse- og salmakerverksted (møneretning nord – syd). Panelt laft på gråsteinsgrunnmur. 12,85 x 6,43 m, mønehøyde 5,1 m. Sprøytehus mm. på østsiden. Utvendig panelt bindingsverk, dels på pilarer, dels på gråsteinsgrunnmur. 13,35 x 8, 95 m. (St. meld. nr. 10 1932)
1965 Ombygget til restaurant Grenaderen av restauratør Martin Michaelsen, navnet angivelig etter grenaderer som skal ha holdt til her under krigen 1807–1814. (www.grenaderen.no)
Formålet med fredningen er å bevare Grenaderen som en viktig del av Erkebispegården sitt sammensatte kulturminne- og arkitekturmiljø med stor tidsdybde, og som en historiefortellende bygning fra den militære virksomheten ved anlegget.
Formålet med fredningen er videre å sikre hovedstrukturen i det arkitektoniske uttrykket og detaljeringen så som fasadeløsning, opprinnelige og eldre deler som dører og vinduer, samt materialbruk og overflater.
Bygningen danner en variert og sammensatt bygningsgruppe som i alle ledd har bakgrunn fra den lange militærepoken i Erkebispegården. De vestre deler av anlegget ble oppført som verksteder for militært materiell. Østre del (tidl. sprøytehus) ble flyttet til nåværende tomt i 1870 og tjente som boder for ved, fór og seletøy og som latriner, men skal ha hatt lignende funksjoner inne i borggården i lang tid før det. Anlegget er utformet i enkle tidstypiske former for militære bruksbygninger fra 1700- og 1800-tallet, og er med sine sammensatte former og funksjoner meget historiefortellende for militærepoken til tross for mindre tilbygg og en del endringer fra restaurantepoken etter 1965.

Krutthuset har tykke gråsteinsvegger med innvendig buehvelv i tegl. Krutthuset gjennomgikk en omfattende restaurering på 1930-tallet og har senere fått et nytt tak over murene, sansynligvis på midten av 1970- tallet. Byningen er uinnredet.
Bygningen ble oppført i stein for oppbevaring av krutt.
Fortidsminneforeningens årbok for 1934 oppgir at bygningen i 1934 nylig var restaurert i overendsstemmelse med en gammel tegning i militærarkivet.
Fortidsminneforeningens årbok 1934
Riksantikvaren, brev til Statsbygg Øst 08.04.2002: Blaker skanse - Vurdering av verneverdi.
Opprinnelig byggherre: Staten v/militæretaten
Opprinnelig arkitekt: Ukjent
Areal BRA: 66
Kommentar fra SKE:
Steinbygning med innvendig buehvelv i tegl. Nytt tak ble etablert over murene, sansynligvis på midten av 1970- tallet. Byningen som er uinnredet, antas å være anleggets eldste hus.
- Spesialområde bevaring i hht. PBL §25.6 Reguleringsplan for Blaker Skanse, 27.08.2003.
- Administrativt fredet - registrert i Fortidsminneforeningens årbøker 1933 og 1934.