Den Trondhjemske postvei mellom Bergen og Trondhjem ble anlagt i siste del av 1700-tallet, og er et veghistorisk kulturminne som representerer kommunikasjonslinjen mellom datidens største norske byer. Deler av strekningen er fredet, vernet eller angitt med hensynssoner i kommuneplaner. Strekningen er del av kystpostruta mellom Stavanger, Bergen og Trondheim. Vegen har høy verneverdi og gir innsikt i verdien av dette nasjonale sambandet og hvilken innsats som måtte til for å bygge og opprettholde den. Vegen snor seg gjennom et kupert kystlandskap, over fjellpassasjer og slynger seg ned bratte heng, og krysser flere lange fjordarmer. Fjordkryssinger utgjorde en betydelig del av postvegen. Postvegen er totalt 695 km, hvorav 150 km er kryssing av fjorder og innsjøer.
Vegen ble for en stor del anlagt over eldre rideveger, men har også strekninger som var helt nye på slutten av 1700-tallet. Vegen var bygget etter generalvegmesterens instruks og tilstreber en rett og effektiv linjeføring i tråd med datidens byggeprinsipp inspirert av franske vegbyggingsingeniører.
Mye av vegen er bevart og flere av de eldre intakte delene av vegen er i bruk, enten som turveier eller som mindre lokalveier. Men deler er også overbygget og tapt under moderne asfalterte veier, eller er borte under nyere industriområder eller boligfelt. Noen steder er vegen overpløyd, og har mer eller mindre forsvunnet i dyrket mark.
Hele traséen fra slutten av 1700-tallet er nå forsøkt rekonstruert. Dette er gjort utfra eksisterende innmålingsdata, og bruk av terrengmodeller og ortofoto i kombinasjon med eldre registreringsrapporter, historiske kart og skriftlige kilder. Kvalitetssikring i felt og innmålinger av strekninger det knytter seg usikkerhet omkring er planlagt, slik at unøyaktigheter vil korrigeres og justeringer av kulturminnets linjeføring vil forekomme.