Kulturmiljøet består av boliger bygget for direktører, ingeniører og funksjonærer ved Follum fabrikker og ble utbygget i perioden 1947 til 1952.
Årsaken til at bedriften tok initiativ til bygging av relativt mange boliger for direktører og funksjonærer var fordi mange av de ansatte i disse yrkesgruppene ikke var fra distriktet og dermed trengte boliger.
Direktørboligene ble bygget først, deretter de vertikaldelte tomannsboligene med liggende panel og så eneboligene med stående panel. Mye av arealet var skogkledd og har fortsatt bevart mye av sitt opprinnelige preg, med mange store trær. Den sørøstligste delen ble utbygd med ca. seks boliger for direktører ved fabrikken. Alle disse bygningene er eneboliger. De er arkitekttegnet og er alle preget av stilarten som kalles byggmesterfunkis. Husene er i to etasjer, oppført i bindingsverk og kledd med liggende panel. De har saltak, fra begynnelsen tekt med krum teglstein. Hver av boligene har drøyt 100m2 grunnflate. Med to fulle etasjer, loft og kjeller er dette rommelige boliger. Det er tre stuer og fem soverom, to peiser og sentralvarmeanlegg. Bygningene er tilnærmet like, men detaljeringen skiller dem fra hverandre.
Resten av området består delvis av noe mindre eneboliger, delvis av tomannsboliger. De mindre eneboligene ble i hovedsak brukt av sivilingeniører, salgssjefer og personer i tilsvarende stillinger. De har mye til felles med de større eneboligene, men er noe enklere i detaljeringen. Tomannsboligene ble bygd for driftsingeniører og liknende. De er vertikaldelte, og de to delene er noe forskjøvet i forhold til hverandre. Disse har et noe enklere formspråk enn eneboligene. Med liggende panel og funkisvinduer er de gode eksempler på etterkrigstidens boligarkitektur.
Faglige råd for forvaltningen
Generelle råd
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.​
Kommunen kan bruke rådene som bestemmelser i kommune-, område- eller detaljplaner. I det tilfelle kan det være hensiktsmessig at anbefalingen «bør» erstattes av «skal». Dette vil gjøre rådene juridisk bindende, og bidra til å sikre en god forvaltning av kulturmiljøverdiene.
Landskapsnivå
- Innenfor området bør store trær og eksisterende stedegen vegetasjon ivaretas.
- Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
Områdenivå
- Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Eksisterende bebyggelsesmønster bør opprettholdes.
- Bebyggelsesmønsteret og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
Objektnivå
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
- Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
Elementnivå
- Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres.
- Nye elementer; gatemøblering, benker, belysningsarmatur, installasjoner og andre konstruksjoner bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
- Hageareal og verdifulle trær bør bevares.

Jugendstilperioden falt sammen med etableringen av industri og oppgangstid i Hønefoss, noe som resulterte i at det ble bygd mange hus i jugendstil i byen. Allerede i 1850-årene ble det reist en rekke store bygårder på Sørsiden og i 1888 var det en mer eller mindre sammenhengende rekke store bygårder fra øverst i Stabells gate og nedover Storgata til Bloms gate. Etter den tid har Hønefoss sentrum bestått av to områder; Nordsida og Sørsida. Stabells gate ligger utenfor det rettlinja gatenettet som kommer fram på Hans Bergs oppmålings- og reguleringskart fra 1855-1856.
Underoffiser Hans Bergs rutenettplan fra 1855-56 ga retningslinjer for byens utvikling. Gatene ble gitt en bredde på hele 12,5 meter (20 alen) for å bidra til å hindre brannspredning. Hvert kvartal dekket et areal i underkant av 4 mål. Størrelsen var avstemt til en moderne bystruktur med sammenhengende forretningsgårder bygget i gatelinjen.
Det ble innført murtvang i norske byer i 1904. På Sørsida i Hønefoss ble dette praktisert. Her er flere store bygårder i jugendstil med en høy grad av autentisitet og høy arkitektonisk og kunstnerisk verdi. Bygningene viser variasjon innenfor stilperioden.
Faglige råd for forvaltning
Generelle råd
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet.  Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.​
Kommunen kan bruke rådene som bestemmelser i kommune-, område- eller detaljplaner. I det tilfelle kan det være hensiktsmessig at anbefalingen «bør» erstattes av «skal». Dette vil gjøre rådene juridisk bindende, og bidra til å sikre en god forvaltning av kulturmiljøverdiene.
Områdenivå
- I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen.
- Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
- Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
Objektnivå
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer bevares. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres byreparasjon, tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
- Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
Elementnivå
- Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
- Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
- Tekniske innretninger, herunder også skilt og reklame, bør gis en diskret utforming og ha en plassering, materialbruk og fargevalg som harmonerer med områdets karakter.
- Eksisterende logoer og skilt av kulturhistorisk betydning bør sikres. Nye skilt bør utformes med utgangspunkt i områdets historie.
- Hageareal og verdifulle trær bør bevares.

Kulturmiljøet er svært helhetlig og uten nyere boliger eller andre bygningstyper. En stor andel av villaene er arkitekttegnet og mange av dem er lite endret. Flertallet av eiendommene er fradelt i tiden 1910 – 1912 og bebygget i perioden 1911 – 1930.
Kulturmiljøet karakteriseres av at det er bygget på flat mark og kvartalene omtrentlig kvadratiske. Med et par unntak består bebyggelsen av villaer. Et fåtall av villaene er plassert i gatelinja, mens storparten ligger tilbaketrukket fra veiene med hage rundt. Her er et stort innslag av forskjellige trær, busker og hekker. Ulike typer villaer og variasjon i plassering av dem innenfor hvert kvartal gir området et frodig, men helhetlig preg.
De fleste villaene i området er preget av jugendstilen og 1920-tallets klassisisme, med mange av stilartenes kjennetegn. Flere av villaene er arkitekttegnet, for eksempel Anna Colbjørnsdatters gate 13 tegnet av Peder Magnussen i 1928, samt Dronningens gate 24 og 25 tegnet av Sverre Hurum 1910-1911.
Her er også et fåtall villaer i sveitserstil fra slutten av denne stilperioden.
Faglige råd for forvaltning
Generelle råd
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.​
Kommunen kan bruke rådene som bestemmelser i kommune-, område- eller detaljplaner. I det tilfelle kan det være hensiktsmessig at anbefalingen «bør» erstattes av «skal». Dette vil gjøre rådene juridisk bindende, og bidra til å sikre en god forvaltning av kulturmiljøverdiene.
Områdenivå
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Bebyggelsesmønsteret med frittliggende punkthus tilbaketrukket fra vegen bør opprettholdes.
Objektnivå
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
- Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
Elementnivå
- Eksisterende elementer; gatemøblering, benker, belysningsarmatur, installasjoner og andre konstruksjoner som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres.
- Nye elementer; gatemøblering, benker, belysningsarmatur, installasjoner og andre konstruksjoner bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
- Hageareal og verdifulle trær bør bevares.

Bedriften Fredrikstad Mekaniske Verksted (FMV) ble anlagt i 1870 for i hovedsak å betjene de mange sagbrukene i «plankebyen» når det gjaldt reparasjon og vedlikehold av maskiner. Allerede i 1873 hadde FMV levert sitt første dampskip, og rundt århundreskiftet var skipsbygging en betydelig del av virksomheten. I 1909 var FMV blitt den syvende største arbeidsplassen i Norge. Etter krigen opplevde bedriften stabile tider, og større produksjonsområder i kulturmiljøet som i dag kalles Dokka sør ble utviklet. Tørrdokken stod ferdig i 1961, og her ble det bygget mange båter til norske rederier utover 1970-tallet. FMV var på denne tiden Fredrikstadregionens største arbeidsplass.
Administrasjonsbygget er tegnet av Arnstein Arneberg og sto ferdig i 1948 og kjennetegnes av sin monumentale bygningskropp som dominerer landskapet. Området kjennetegnes for øvrig av at flere av industribygninger og elementer er bevart, f.eks. industrihaller, kraner, dokk og verksteder. Industrimiljøet er rikt på endringshistorie, med robuste strukturer som har fått ulik bruk til ulike tider.
I 1987 ble virksomheten avviklet, og i 1998 ble store deler av tomteområdet og bygningene solgt til Værste AS. Deler av området er omdannet til ny bruk hvor industrihistoriske bygninger er gjenbrukt. Nyere bebyggelse er i stor grad tilpasset og inngår i samspill med den industrihistoriske bebyggelsen noe som gjør at området oppfattes som helhetlig den dag i dag.
Faglige råd for forvaltning
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.
Landskapsnivå
•Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder, inklusive Dokken, som visuelt og funksjonelt skiller de industrihistoriske kulturminnene fra sjøen bør unngås.
• Industrihistoriske landemerker som er karakteriserende for bysilhuetten, som kraner og bevarte industrihaller, bør ivaretas.
• Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
• Siktlinjer fra kulturmiljøets nordende ved Fredrikstad Stadion og Administrasjonsbygget (Høgskolen) til Dokka sør bør ivaretas.
• I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske kulturmiljøet.
• I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg.
• Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
• Riving av viktige industrielle bygninger, strukturer og elementer i området bør unngås.
• Stedegen byggeskikk bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
• Karakteriserende elementer som kaifronter, dokking, og kraner bør ivaretas.

I dette kulturmiljøet gikk tidligere Kongeveien til Oslo, og Nygårdsgata sammen med Ferjestedsveien utgjør traseene for den gamle landeveien vestover. Etter hvert som befolkningstallet i Fredrikstad og festningsbyen ekspanderte ble forstaden bygget ut på Vestsiden av Fredrikstad og stedet fikk status som forstad i 1735, og bydelen vokste ekspansivt fra 1800-tallet. Utstykking av tomter langs Ferjestedsveien begynte i 1860-årene, og i 1873 kom en kvartalsregulering på plass.
Med industriutviklingen i Fredrikstad, i begynnelsen med utgangspunkt i sagbruk og teglverk fikk Fredrikstad tilnavnet «Plankebyen». Senere hadde steinindustri og mekaniske verksteder stor betydning for Fredrikstads vekst. På bakgrunn av fremveksten av industri ble Vestsiden et av byens mest fasjonable strøk for industriherrene. Da sentrale offentlige bygninger og institusjoner ble flyttet ut av Festningsbyen ble disse lagt i dette området. I 1929 la Sverre Pedersen frem en reguleringsplan for Fredrikstad, hvor området rundt St. Croix og St. Croix gaten ble utvidet. Området har derfor utviklet seg suksessivt fra 1850-årene.
Bebyggelsen innenfor kulturmiljøet er av høy kvalitet, er lite endret, og er i stor grad tegnet av noen av landets ledende arkitekter på den tiden da de ble oppført. Innad i miljøet finnes stiluttrykk fra ca. 1850 til i dag. Delområdet er heterogent er derfor sammensatt i henhold til stil og form. Området består av flere mindre miljøer som innbyrdes har et homogent uttrykk, samt sentrale offentlige institusjoner og bygninger som har vært relevante for utviklingen av området. Funksjonene innad i miljøet er mange. Her finner vi blant annet sykehus, bibliotek, kino, hotell, badehus, rådhus, sparebank, religiøse hus, tollbod, brannstasjon, skole, klubbhus og parker.
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.
Landskapsnivå
•Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder som visuelt og funksjonelt skiller den historiske byen fra sjøen bør unngås.
• Gateløp som er åpne mot elvedragene bør ikke lukkes igjen.
• Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m. integreres i den arkitektoniske utformingen.
• Landemerker som er karakteriserende for bysilhuetten som Rådhustårnet bør ivaretas.
• Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
• I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
• Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
• I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
• Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen. Der den historiske tomtestrukturen slås sammen er det viktig at den uttrykker seg i fasadenes inndeling og rytme.
• Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
• Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
• Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
• Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres byreparasjon, tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
• Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
• Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
• Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
• Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.

Da festningen i Halden ble etablert i 1660-årene ble byen anlagt ved foten av Fredriksten festning og ved munningen av Tista-elven. Her vokste byen frem, og ble med jevne mellomrom utsatt i dette området for angrep og bybranner. Området var før en del av forsvarsverket og inneholder blant annet byens eldste gate. Den siste store bybrannen var i 1826 la store deler av dette området i aske. Etter brannen i 1826 skulle en reguleringskommisjon utarbeide en ny plan for byen.
Byen ble gjenoppbygget på to-tre år. Reguleringen omfattet den nedarvede vei- og bebyggelsesstrukturen fra 1600-tallet, men allikevel ble mønsteret forandret for igjen å unngå brann. Byen fikk et stramt preg med bredere gatenett og murtvang som alle fulgte empirestilens uttrykk. Empirestilens idealer omfattet en endring i gatehierarkiet slik at monumentale bygninger, større plasser og torg fikk en tydeligere fremtoning. Den nye estetiske utformingen omfattet også bebyggelsen og en del av de tidligere bygningsstrukturene ble sløyfet, allikevel ble en del av de nye bygningene bygget oppå eldre grunnmurer. Festningsingeniørene bidro sterkt i dette arbeidet, det gjelder F.C. Gedde og B.N. Garben, men også stadskonduktør C.H. Grosch bidro til bygningsmassen. Reguleringsplanene og arkitekturen inkluderte balanse og monumentalitet, uttrykt bygningsfunksjon i bygningskroppen og pussede overflater med stram og nøktern klassisistisk dekor.
Flere branner har i etter tiden preget området kvartalsvis, men store deler av bebyggelsen fra tiden etter 1826 er fortsatt godt bevart og fremtredende i bybildet i dag, det samme gjelder empirens byplangrep.
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.
•Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder som visuelt og funksjonelt skiller den historiske byen fra sjøen bør unngås.
• Siktlinjer fra området til festningen bør ivaretas.
• Gateløp som er åpne mot sjøen bør ikke lukkes igjen.
• Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m. integreres i den arkitektoniske utformingen.
• Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
• I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
• Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
• I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
• Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen. Der den historiske tomtestrukturen slås sammen er det viktig at den uttrykker seg i fasadenes inndeling og rytme.
• Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
• Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
• Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
• Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres byreparasjon, tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
• Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
• Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
• Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.

Nord-Halden vokste frem langs en hovedakse og -ferdeselsåre som gikk der Storgata er i dag, og langs Tista. Begge er veitraseer fra 1700-tallet. Området har vært utsatt for flere branner blant annet i 1759 og 1826, store deler av bebyggelsen er derfor fra tiden etter 1826, med unntak av Kongegården fra 1819, Mamengården fra 1788 og dagens rådhus. Etter brannen i 1826 ble en del bygningene bygget opp som paleebygninger for byens handels- og industripatrisiat, her er derfor Frederikshald-stilen sentral. Til paleene og bygårdene skal det ha vært tilhørende hager. Her er også mindre trehus tilhørende handelsstanden. Kvartalsstrukturen kom til etter 1826, og innad i miljøet er det også preg fra historismen.
Innenfor kulturmiljøet ligger to torv som har vært sentrale for byens ustrakte svenskehandel, dette er Christian Vs plass, og Wiels plass. Etter hvert har området vokst frem som et handelsområde med butikker, håndverksbedrifter, kafeer og pensjonater med parker og grønne lunger, slik området er i dag.
Empire er stilarten som preger miljøet i både mur og tre, derav har bygningene ulik volumitet og uttrykk, men området fremstår allikevel relativt stilmessig homogent, med visse unntak. I dag er både noen fasader og bygninger blitt endret, og nyere bygninger har kommet til, allikevel har området i stor grad bevart sin opprinnelige karakter både når det gjelder eksteriøret og bygnings- og tomtestrukturer. Gatene samt tomteinndeling vitner derfor fortsatt om borgerstandens paleer og handelsstanden mindre hus. I dag inneholder bygningsmassen både rådhus, og andre administrative funksjoner.
•Elveløpet med sidearealer og elvestryk bør bevares.
• Siktlinjer fra området til festningen bør ivaretas.
• Gateløp som er åpne mot elven bør ikke lukkes igjen.
• Innenfor området bør eksisterende stedegen vegetasjon ivaretas.
• Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m. integreres i den arkitektoniske utformingen.
• I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
• Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
• I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
• Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen. Der den historiske tomtestrukturen slås sammen er det viktig at den uttrykker seg i fasadenes inndeling og rytme.
• Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
• Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
• Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres byreparasjon, tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
• Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
• Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
• Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
• Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.

Sør-Halden er en av byens eldste bydeler og vokste frem som følge av sjøfart. Deler av bebyggelsen unngikk brannen i 1826, og har derfor spor fra ladestedtiden etter brannen i 1758. I denne bydelen bodde kjøpmenn og folk tilknyttet skipsfart og skipsbyggerindustri, samt sjøfolk, håndverkere og handelsmenn. Skipperne bodde innerst i havna, mens fiskere og strandsittere bodde lengst ute. Her var skipperhus, kjøpmannsgårder, arbeiderboliger og brakker - et sosiallagskille som fortsatt er synlig i dag. Sør-Halden har tidligere bestått av tre skipsverft, her også vært flere fabrikker.
Området er en smal strandflate mellom fjorden og fjellet. Strandflaten omfatter de to holmene Huitfeldtholmen og Petersborg, ved sistnevnte lå tidligere en byport forbundet med forsvarsverkene rundt byen. Bebyggelsen følger en langstrakt lineær struktur langs ferdselsåren fra syd. I Sør-Halden ligger trehusene som en uregulert klynge med Skippergata som ryggrad, samt med små streder. Bebyggelsen mellom veien og fjellet består av trehusbebyggelse på smale, men dype tomter. Mellom veien og fjorden er bebyggelsen mer sammensatt med bygårder i tre, sjøboder og industribebyggelse i tegl. Sjøbodene og sjøen som trafikkåre var livsviktig for byens handel.
Trehusmiljøet er relativt homogent som trehusmiljø, men sammensatt av bygninger i ulik farge, detaljering, stil, og volum som i stor grad enda følger opprinnelig bebyggelsesmønster fra før 1758 og -struktur. Miljøet består i dag av ca. 75 bolighus som er relativt godt bevart.
•Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder som visuelt og funksjonelt skiller den historiske byen fra sjøen bør unngås.
• Siktlinjer fra området til festningen bør ivaretas.
• Gateløp som er åpne mot sjøen bør ikke lukkes igjen.
• Innen området bør terreng og stedegen vegetasjon bevares og eksisterende naturtyper bør ivaretas.
• Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen. Dersom den historiske tomtestrukturen slås sammen er det viktig at den uttrykker seg i fasadenes inndeling og rytme.
• Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
• Tekniske innretninger, herunder også skilt og reklame, bør gis en diskret utforming og ha en plassering, materialbruk og fargevalg som harmonerer med områdets karakter.
• Eksisterende logoer og skilt av kulturhistorisk betydning bør sikres. Nye skilt bør utformes med utgangspunkt i områdets historie.

Moss Jernverk ble opprettet i 1704 i nær tilknytning til Mosseelva, som utgjorde betydelige miljøressurser. I nærheten av jernverket ble det opprettet et brukssamfunn for arbeiderne. Dette skyldes at arbeiderne fikk bygge boliger på industrivirksomhetens eiendom. Kulturmiljøet består i dag av en samling på omtrent 20 arbeiderboliger som står i kontrast til industriherrens hovedbygning, Konventionsgården, i enden av Moss Verk mot Mossefossen.
Gjennom Moss Verk gikk tidligere hovedveien eller Kongeveien til Oslo. Arbeiderboligene slynger seg på begge sider av denne veien. Boligene ble bygget på nøysom måte, blant annet med bruk av slaggstein, et biprodukt fra jernverket, i grunnmurene. Fleste av boligene kjennetegnes av at de er små og rødmalte med hvite gerikter og delvis panelte vindskier. To bygninger skiller seg dog ut, som er av murstein og pusset slaggstein.
I nærheten av arbeiderboligene ble det bygget en ny hovedbygning for industriherrene ved jernverket i 1778 av brødrene Jess og Bernt Anker. Her hadde kong Christian Frederik residens i Norge under de diplomatiske diskusjoner og forhandlinger med den svenske Carl Johans utsending sommeren 1814. Forhandlingene som fant sted ble etter hvert til dokumentet Mossekonvensjonen, en fredsavtale som førte til unionen mellom de to selvstendige landene Norge og Sverige. Bygningen ble etter disse begivenheter kalt Konventionsgården.
•Innenfor kulturmiljøet, og det tilstøtenede kulturmiljøet Møllebyen, bør Mosseelvas løp med sidearealer og elvestryk bevares.
• Siktlinjer fra Moss Verk ned til både Sponvika og Møllebyen bør bevares.
• Innen kulturmiljøet bør terreng og den naturgitte veistruktur ivaretas.
• Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret og bør unngås.
• Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til bygningenes material- og fargebruk, dør- og vindusutforming samt øvrige bygningsdetaljer bevares. Opprinnelige bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
• Ved nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg bør den stedegne byggeskikken og håndverkstradisjonen opprettholdes og videreføres og tilpasses eksisterende bebyggelse.
• De historiske fargene bør videreføres, og kan tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
• Eksisterende elementer som er karakteristiske for området, som gjerder, skilt, trapper og portstolper bør bevares. Ved vedlikehold og utbedring bør det benyttes tradisjonelle materialer og teknikker.
• Nye elementer som innføres i kulturmiljøet, som gatebelegg og gatemøblering bør utformes i henhold til historisk forbilder for området.
• Tekniske innretninger, som f.eks. varmepumper, ventilasjon, heisoppbygg, skilt og reklame, bør gis en diskret utforming gjennom materialbruk og fargevalg samt ha en plassering som ikke forringer kulturmiljøets karakter.

Tømmer- og trelastindustri la grunnlaget for etableringen og veksten rundt tettstedet Strømmen/Lillestrøm så langt tilbake som fra 1400- og 1500-tallet. På grunn av den store sagbruksproduksjonen ble stedet kalt Flisbyen. Da Hovedbanen og Kongsvingerbanen ble anlagt gjennom Lillestrøm på 1850-tallet og den første dampsaga ble satt i drift rundt 1860 ble det skapt mange arbeidsplasser med tilsvarende behov for boliger som igjen ga et rikt næringsliv. Området rett nord for stasjonen var blant de første områdene som fikk boliger og veier da stasjonsbyen Lillestrøm utviklet seg. De tre sydligste kvartal av Storgata og tverrgatene Kirkegata, Voldgata og Torggata ble etablert i 1880-årene. Det er i dag flere godt bevarte trehus fra den tiden.
Trelastindustrien førte med seg et stort transportbehov og slik at det gikk faste tømmertog på skinnene, allerede før Hovedbanen offisielt ble åpnet. Etter hvert fikk Lillestrøm mye person- og godstrafikk og stedet utviklet seg som en av landets første stasjonsbyer. Den opprinnelige stasjonsbygningen i tre fra 1854 ble revet og erstattet av en ny stasjon tegnet av Gudmund Hoel, oppført i 1930 og tatt i bruk i november 1934. Den er fremdeles det store blikkfanget ved stasjonsområdet.
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.
•Siktlinjer fra jernbanestasjonen mot kulturmiljøet bør ivaretas.
• Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg, som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m., integreres i den arkitektoniske utformingen.
• Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv, i forhold til tiltakets funksjon, og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
• Ved brann eller annen uopprettelig skade bør ny bebyggelse gjenoppbygges som rekonstruksjoner på dokumentert grunnlag.
• Eksisterende bebyggelsesmønster bør opprettholdes.
• Riving av trehus bør unngås. Dette gjelder også for murhus av kulturhistorisk interesse innenfor kulturmiljøet.
• Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets egenart bør det gjennomføres byreparasjon i form av tilbakeføring og gjenoppbygging som viderefører den lokale byggeskikken.
• Fortetting/nybygg innenfor området frarådes.
• Tekniske innretninger, herunder også varmepumper, skilt og reklame, bør gis en diskret utforming og ha en plassering, materialbruk og fargevalg som harmonerer med områdets karakter.
• Hageareal og verdifulle trær bør bevares.