Sons utvikling som handelssted kan spores helt tilbake til 1154, men den første sikre referansen ble gjort i Diplomatarium Islandicum fra 1342, der Sonakaupangen nevnes. Arkeologiske undersøkelser og skriftlige kilder forteller om Sons betydning som handelssted fra middelalderen og framover og at den første bebyggelsen kom ifølge både arkeologiske og skriftlige kilder i første halvdel av 1600-tallet. Arkeologiske funn som er bevart under torget er rekonstruert i dagens torg og stedets historie er godt formidlet på forskjellig vis.
Son vokste fram som havn for utskipingen av trelast. Mellom 1500- til 1800-tallet var det betydelig eksport til de nordeuropeiske landene, hvor særlig handelen med Holland var viktig. Etter at Son ble ladested under Oslo og eget tollsted fra 1604 økte innbyggertallet. Skipsfarten førte til etablering av båtbyggerier og verft og i andre halvdel av 1800-tallet ble iseksport en betydelig næring. Son fikk dampskipforbindelse i 1855, og ble fra da av en populær turistdestinasjon, blant annet på bakgrunn av rikelige bademuligheter langs byens strender.
I Son sentrum finnes flere handelsgårder som vitner om stedets historie som ladested og sjøfartsby. I løpet av 1600-, 1700 og 1800-tallet slo flere handelsfamilier og redere seg ned her. Handelen med Holland ga en rekke utenlandske impulser til stedet, blant annet i form av hollandsk tegl og takstein til bygningene. Disse husene som ligger på torget er monumentale både i størrelses og stilart, og med materiale som blant annet bindingsverk. Torget er en såkalt "rettet" plass, ved at det åpner seg mot sjøen. Kulturmiljøet preges forøvrig av gjennomgående små, enetasjes hus med saltak fra 1700, 1800 og 1900-tallet, bygget for småkårsfolk på små tomter med tilknytning til sjøfart og fiske. Bebyggelsen er selvgrodd og det naturlige terrenget med fjellknauser og vegetasjon er godt bevart. Det finnes også spor etter kombinasjonsbruk, fiske og husdyrhold, der enkelte av uthusene fremdeles er bevart.
Faglige råd for forvaltning
Generelle råd
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.
Kommunen kan bruke rådene som bestemmelser i kommune-, område- eller detaljplaner. I det tilfelle kan det være hensiktsmessig at anbefalingen «bør» erstattes av «skal». Dette vil gjøre rådene juridisk bindende, og bidra til å sikre en god forvaltning av kulturmiljøverdiene.
Landskapsnivå
•Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder som visuelt og funksjonelt skiller den historiske byen fra sjøen bør unngås.
• Gateløp som er åpne mot sjøen bør ikke lukkes igjen.
• Høydedraget med vegetasjon bør bevares. Det bør ikke foretas planering, graving eller fylling.
• Innen området bør terreng og vegetasjon bevares og eksisterende naturtyper bør ivaretas.
• Innenfor området bør eksisterende stedegen vegetasjon ivaretas.
• Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg, som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m., integreres i den arkitektoniske utformingen.
• Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv, i forhold til tiltakets funksjon, og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
Områdenivå
• Ved brann eller annen uopprettelig skade bør ny bebyggelse gjenoppbygges som rekonstruksjoner på dokumentert grunnlag.
• I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
• Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
• I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
• Eksisterende bebyggelsesmønster bør opprettholdes.
• Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen. Der den historiske tomtestrukturen slås sammen er det viktig at den uttrykker seg i fasadenes inndeling og rytme.
• Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
• Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
Objektnivå
• Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
• Riving av trehus bør unngås.
• Riving av murhus bør unngås.
• Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Ved eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
• Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets egenart bør det gjennomføres byreparasjon i form av tilbakeføring og gjenoppbygging som viderefører den lokale byggeskikken.
• Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
Elementnivå
• Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
• Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
• Tekniske innretninger, herunder også varmepumper, skilt og reklame, bør gis en diskret utforming og ha en plassering, materialbruk og fargevalg som harmonerer med områdets karakter.
• Eksisterende gatebelegg, trapper, forstøtningsmurer, utomhus- og hageanlegg, gangveier, terrasseringer, trapper, murer og andre konstruksjoner som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
• Hageareal og verdifulle trær bør bevares.

Bragernes var en av to byer, Bragernes og Strømsø, på hver sin side av Drammenselva. Kulturmiljøet omfatter det mest sentrale byrommet i Drammen på begge sider av elva. Innenfor miljøet finnes bebyggelse fra mange ulike tidsepoker i flere ulike stilarter. Området består blant annet av bygninger for forretning og handel, boliger, offentlige bygninger og samferdsel og infrastruktur.
Området kjennetegnes av en ny helhetlig byplan som ble laget etter en bybrann i 1866. Planen kjennetegnes ved at den er en kvadratur, symmetrisk dannet rundt en sentralakse, som binder de to bydelene på hver side av elven sammen. Rutenettmønsteret består av brede gater, som skulle hindre nye storbranner, med tre markante allmenninger. Allmenningene i Gamle kirkeplass, Bragernes torg og Erik Børresens allé kan alle oppleves den dag i dag. Som følge av planen ble flere monumentale bygninger reist, som Bragernes kirke, Drammens teater og Drammens børs.
I den midterste av de tre allmenningene ligger byaksen som går fra Strømsø torg, over den nye broen til Bragernes torg og videre opp til Bragernes kirke. Kirken ligger som et fondmotiv midt i siktlinjen. I tillegg til å være en viktig sikkerhet mot nye storbranner, fungerte alléene i Drammen også som sosiale rom og som viktige estetiske byplangrep. Byaksen mellom Bragernes kirke og Strømsø torg er et monumentalt byplanmessig grep av nasjonal interesse.
I tillegg til disse monumentale grepene fastsatte byplanen en ramme på 14 meters gesimshøyde for murhus og 5 meter for trehus. Det utviklet seg da en halvannen etasjes (lav toetasjes) trehustype som har fått betegnelsen «Drammenshuset». Den har trekk fra sveitserhusstilen, men har en egen karakter gjennom det karakteristiske båndet under gesimsen med små vindusåpninger.
Faglige råd for forvaltning
Generelle råd
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.​
Kommunen kan bruke rådene som bestemmelser i kommune-, område- eller detaljplaner. I det tilfelle kan det være hensiktsmessig at anbefalingen «bør» erstattes av «skal». Dette vil gjøre rådene juridisk bindende, og bidra til å sikre en god forvaltning av kulturmiljøverdiene.
Landskapsnivå
- Siktlinjer mellom Stromsø torg og Bragernes kirke bør ivaretas.
- Gateløp som er åpne mot Drammenselva bør ikke lukkes igjen.
- Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg, som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m., integreres i den arkitektoniske utformingen.
- Landemerker som er karakteriserende for bysilhuetten, som Bragernes kirke, Drammens teater og Drammens børs, bør ivaretas.
- Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv, i forhold til tiltakets funksjon, og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
Områdenivå
- I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
- Utfylling av tomtearealer anses som uheldige tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen. Der den historiske tomtestrukturen slås sammen er det viktig at den fortsatt uttrykker seg i fasadenes inndeling og rytme.
- Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
- Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
Objektnivå
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, inkludert material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, og dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
- Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
Elementnivå
- I aksen mellom Bragernes kirke og Strømsø torg bør eksisterende brosteinsbelegg og elementer som er karakteristiske for området bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
- Hageareal og verdifulle trær i aksen mellom Bragernes kirke og Strømsø torg bør bevares.

Seebergløkken, vest for Bragernes kirkegård, ble regulert i 1904 med to gateløp parallelt med kirkegården. Den vestre gaten, Amtmand Bangs gate, ble opparbeidet umiddelbart. Ved inngangen til 1930-årene ble også «Det engelske kvartal» ved Capjons gate anlagt. Området ble anlagt som et engelskinspirert boligmiljø, med variert småhusbebyggelse med hager med muligheter for dyrking av frukt, bær og grønnsaker, det vil si det vi ofte karakteriserer som «hagebyideal».
Etter forslag fra arkitekt Bjarne Thinn Syvertsen ble Capjons gate i 1929 omregulert og bebygget med hans engelskinspirerte hustype, et hageby-uttrykk, hvor arkitekturen har trekk fra både klassisisme og funkis. Boligene i Amtmand Bangs gate ble reist over en 30 års periode, og består derfor av forskjellige stilarter, fra sveitserstil til 1920 årenes klassisisme- og funkisinnflytelser.
Faglige råd for forvaltning
Generelle råd
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.​
Kommunen kan bruke rådene som bestemmelser i kommune-, område- eller detaljplaner. I det tilfelle kan det være hensiktsmessig at anbefalingen «bør» erstattes av «skal». Dette vil gjøre rådene juridisk bindende, og bidra til å sikre en god forvaltning av kulturmiljøverdiene.
Landskapsnivå
- Innenfor området bør eksisterende stedegen vegetasjon ivaretas.
- Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m. integreres i den arkitektoniske utformingen.
- Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
Områdenivå
- I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
- Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Eksisterende bebyggelsesmønster bør opprettholdes.
Objektnivå
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres byreparasjon, tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
- Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
- Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
Elementnivå
- Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
- Hageareal og verdifulle trær bør bevares.

Strømsø er sammen med Bragernes opprinnelig to selvstendige tettsteder som nå inngår i Drammen. Tettstedene befant seg på hver sin side av Drammenselva, med Strømsø på sørsiden og Bragernes på nordsiden av elva. Strømsø ble ladested midt på 1600-tallet og ble rundt 1800-tallet slått sammen med Bragernes når Drammen ble kjøpstad.
På Strømsø ligger store deler av den gamle bystrukturen fremdeles intakt. I Tollbugata ligger de store bolig- og handelshusene, bygget fra slutten av 1600-tallet til første halvdel av 1800-tallet. Kulturmiljøet rundt Tollbugata gir oss et godt bilde av handelsborgernes storstilte murgårdsbyggerier. I sidegater og bakgater finner vi bevarte deler av småkårsbebyggelse, i hovedsak trehusbebyggelse, fra samme tidsrom.
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet.  Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.​
- Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder som visuelt og funksjonelt skiller den historiske byen fra sjøen bør unngås.
- Elveløpet med sidearealer og elvestryk bør bevares.
- Gateløp som er åpne mot sjøen bør ikke lukkes igjen.
- Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg, som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m., integreres i den arkitektoniske utformingen.
- Landemerker som er karakteriserende for bysilhuetten, som Strømsø kirke, bør ivaretas.
- Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv, i forhold til tiltakets funksjon, og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
- I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
- Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
- Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
- Nye elementer og andre konstruksjoner bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
- Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
- Tekniske innretninger, herunder også skilt og reklame, bør gis en diskret utforming og ha en plassering, materialbruk og fargevalg som harmonerer med områdets karakter.
- Hageareal og verdifulle trær bør bevares.

Kulturmiljøet består av boliger bygget for direktører, ingeniører og funksjonærer ved Follum fabrikker og ble utbygget i perioden 1947 til 1952.
Årsaken til at bedriften tok initiativ til bygging av relativt mange boliger for direktører og funksjonærer var fordi mange av de ansatte i disse yrkesgruppene ikke var fra distriktet og dermed trengte boliger.
Direktørboligene ble bygget først, deretter de vertikaldelte tomannsboligene med liggende panel og så eneboligene med stående panel. Mye av arealet var skogkledd og har fortsatt bevart mye av sitt opprinnelige preg, med mange store trær. Den sørøstligste delen ble utbygd med ca. seks boliger for direktører ved fabrikken. Alle disse bygningene er eneboliger. De er arkitekttegnet og er alle preget av stilarten som kalles byggmesterfunkis. Husene er i to etasjer, oppført i bindingsverk og kledd med liggende panel. De har saltak, fra begynnelsen tekt med krum teglstein. Hver av boligene har drøyt 100m2 grunnflate. Med to fulle etasjer, loft og kjeller er dette rommelige boliger. Det er tre stuer og fem soverom, to peiser og sentralvarmeanlegg. Bygningene er tilnærmet like, men detaljeringen skiller dem fra hverandre.
Resten av området består delvis av noe mindre eneboliger, delvis av tomannsboliger. De mindre eneboligene ble i hovedsak brukt av sivilingeniører, salgssjefer og personer i tilsvarende stillinger. De har mye til felles med de større eneboligene, men er noe enklere i detaljeringen. Tomannsboligene ble bygd for driftsingeniører og liknende. De er vertikaldelte, og de to delene er noe forskjøvet i forhold til hverandre. Disse har et noe enklere formspråk enn eneboligene. Med liggende panel og funkisvinduer er de gode eksempler på etterkrigstidens boligarkitektur.
Faglige råd for forvaltningen
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.​
- Innenfor området bør store trær og eksisterende stedegen vegetasjon ivaretas.
- Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
- Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Eksisterende bebyggelsesmønster bør opprettholdes.
- Bebyggelsesmønsteret og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
- Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres.
- Nye elementer; gatemøblering, benker, belysningsarmatur, installasjoner og andre konstruksjoner bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
- Hageareal og verdifulle trær bør bevares.

Jugendstilperioden falt sammen med etableringen av industri og oppgangstid i Hønefoss, noe som resulterte i at det ble bygd mange hus i jugendstil i byen. Allerede i 1850-årene ble det reist en rekke store bygårder på Sørsiden og i 1888 var det en mer eller mindre sammenhengende rekke store bygårder fra øverst i Stabells gate og nedover Storgata til Bloms gate. Etter den tid har Hønefoss sentrum bestått av to områder; Nordsida og Sørsida. Stabells gate ligger utenfor det rettlinja gatenettet som kommer fram på Hans Bergs oppmålings- og reguleringskart fra 1855-1856.
Underoffiser Hans Bergs rutenettplan fra 1855-56 ga retningslinjer for byens utvikling. Gatene ble gitt en bredde på hele 12,5 meter (20 alen) for å bidra til å hindre brannspredning. Hvert kvartal dekket et areal i underkant av 4 mål. Størrelsen var avstemt til en moderne bystruktur med sammenhengende forretningsgårder bygget i gatelinjen.
Det ble innført murtvang i norske byer i 1904. På Sørsida i Hønefoss ble dette praktisert. Her er flere store bygårder i jugendstil med en høy grad av autentisitet og høy arkitektonisk og kunstnerisk verdi. Bygningene viser variasjon innenfor stilperioden.
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet.  Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.​
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen.
- Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
- Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer bevares. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres byreparasjon, tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
- Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
- Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.
- Tekniske innretninger, herunder også skilt og reklame, bør gis en diskret utforming og ha en plassering, materialbruk og fargevalg som harmonerer med områdets karakter.
- Eksisterende logoer og skilt av kulturhistorisk betydning bør sikres. Nye skilt bør utformes med utgangspunkt i områdets historie.

Kulturmiljøet er svært helhetlig og uten nyere boliger eller andre bygningstyper. En stor andel av villaene er arkitekttegnet og mange av dem er lite endret. Flertallet av eiendommene er fradelt i tiden 1910 – 1912 og bebygget i perioden 1911 – 1930.
Kulturmiljøet karakteriseres av at det er bygget på flat mark og kvartalene omtrentlig kvadratiske. Med et par unntak består bebyggelsen av villaer. Et fåtall av villaene er plassert i gatelinja, mens storparten ligger tilbaketrukket fra veiene med hage rundt. Her er et stort innslag av forskjellige trær, busker og hekker. Ulike typer villaer og variasjon i plassering av dem innenfor hvert kvartal gir området et frodig, men helhetlig preg.
De fleste villaene i området er preget av jugendstilen og 1920-tallets klassisisme, med mange av stilartenes kjennetegn. Flere av villaene er arkitekttegnet, for eksempel Anna Colbjørnsdatters gate 13 tegnet av Peder Magnussen i 1928, samt Dronningens gate 24 og 25 tegnet av Sverre Hurum 1910-1911.
Her er også et fåtall villaer i sveitserstil fra slutten av denne stilperioden.
- I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
- Bebyggelsesmønsteret med frittliggende punkthus tilbaketrukket fra vegen bør opprettholdes.
- Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
- Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
- Eksisterende elementer; gatemøblering, benker, belysningsarmatur, installasjoner og andre konstruksjoner som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres.
- Nye elementer; gatemøblering, benker, belysningsarmatur, installasjoner og andre konstruksjoner bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.

Bedriften Fredrikstad Mekaniske Verksted (FMV) ble anlagt i 1870 for i hovedsak å betjene de mange sagbrukene i «plankebyen» når det gjaldt reparasjon og vedlikehold av maskiner. Allerede i 1873 hadde FMV levert sitt første dampskip, og rundt århundreskiftet var skipsbygging en betydelig del av virksomheten. I 1909 var FMV blitt den syvende største arbeidsplassen i Norge. Etter krigen opplevde bedriften stabile tider, og større produksjonsområder i kulturmiljøet som i dag kalles Dokka sør ble utviklet. Tørrdokken stod ferdig i 1961, og her ble det bygget mange båter til norske rederier utover 1970-tallet. FMV var på denne tiden Fredrikstadregionens største arbeidsplass.
Administrasjonsbygget er tegnet av Arnstein Arneberg og sto ferdig i 1948 og kjennetegnes av sin monumentale bygningskropp som dominerer landskapet. Området kjennetegnes for øvrig av at flere av industribygninger og elementer er bevart, f.eks. industrihaller, kraner, dokk og verksteder. Industrimiljøet er rikt på endringshistorie, med robuste strukturer som har fått ulik bruk til ulike tider.
I 1987 ble virksomheten avviklet, og i 1998 ble store deler av tomteområdet og bygningene solgt til Værste AS. Deler av området er omdannet til ny bruk hvor industrihistoriske bygninger er gjenbrukt. Nyere bebyggelse er i stor grad tilpasset og inngår i samspill med den industrihistoriske bebyggelsen noe som gjør at området oppfattes som helhetlig den dag i dag.
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.
•Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder, inklusive Dokken, som visuelt og funksjonelt skiller de industrihistoriske kulturminnene fra sjøen bør unngås.
• Industrihistoriske landemerker som er karakteriserende for bysilhuetten, som kraner og bevarte industrihaller, bør ivaretas.
• Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
• Siktlinjer fra kulturmiljøets nordende ved Fredrikstad Stadion og Administrasjonsbygget (Høgskolen) til Dokka sør bør ivaretas.
• I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske kulturmiljøet.
• I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg.
• Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
• Riving av viktige industrielle bygninger, strukturer og elementer i området bør unngås.
• Stedegen byggeskikk bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
• Karakteriserende elementer som kaifronter, dokking, og kraner bør ivaretas.

I dette kulturmiljøet gikk tidligere Kongeveien til Oslo, og Nygårdsgata sammen med Ferjestedsveien utgjør traseene for den gamle landeveien vestover. Etter hvert som befolkningstallet i Fredrikstad og festningsbyen ekspanderte ble forstaden bygget ut på Vestsiden av Fredrikstad og stedet fikk status som forstad i 1735, og bydelen vokste ekspansivt fra 1800-tallet. Utstykking av tomter langs Ferjestedsveien begynte i 1860-årene, og i 1873 kom en kvartalsregulering på plass.
Med industriutviklingen i Fredrikstad, i begynnelsen med utgangspunkt i sagbruk og teglverk fikk Fredrikstad tilnavnet «Plankebyen». Senere hadde steinindustri og mekaniske verksteder stor betydning for Fredrikstads vekst. På bakgrunn av fremveksten av industri ble Vestsiden et av byens mest fasjonable strøk for industriherrene. Da sentrale offentlige bygninger og institusjoner ble flyttet ut av Festningsbyen ble disse lagt i dette området. I 1929 la Sverre Pedersen frem en reguleringsplan for Fredrikstad, hvor området rundt St. Croix og St. Croix gaten ble utvidet. Området har derfor utviklet seg suksessivt fra 1850-årene.
Bebyggelsen innenfor kulturmiljøet er av høy kvalitet, er lite endret, og er i stor grad tegnet av noen av landets ledende arkitekter på den tiden da de ble oppført. Innad i miljøet finnes stiluttrykk fra ca. 1850 til i dag. Delområdet er heterogent er derfor sammensatt i henhold til stil og form. Området består av flere mindre miljøer som innbyrdes har et homogent uttrykk, samt sentrale offentlige institusjoner og bygninger som har vært relevante for utviklingen av området. Funksjonene innad i miljøet er mange. Her finner vi blant annet sykehus, bibliotek, kino, hotell, badehus, rådhus, sparebank, religiøse hus, tollbod, brannstasjon, skole, klubbhus og parker.
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.
•Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder som visuelt og funksjonelt skiller den historiske byen fra sjøen bør unngås.
• Gateløp som er åpne mot elvedragene bør ikke lukkes igjen.
• Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m. integreres i den arkitektoniske utformingen.
• Landemerker som er karakteriserende for bysilhuetten som Rådhustårnet bør ivaretas.
• Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
• I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
• Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
• I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
• Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen. Der den historiske tomtestrukturen slås sammen er det viktig at den uttrykker seg i fasadenes inndeling og rytme.
• Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
• Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
• Ved vedlikehold og utbedring bør kulturhistoriske og arkitektoniske verdier som knytter seg til de historiske byggenes detaljer bevares, derav material- og fargebruk, dør- og vindusutforming og øvrige bygningsdetaljer. Originale bygningsdeler bør bevares, dersom disse er tapt bør de rekonstrueres etter historiske forbilder.
• Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres byreparasjon, tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
• Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
• Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
• Eksisterende gatebelegg, gatemøblering og elementer som er karakteristiske for området bør bevares eller tilbakeføres. Utbedring bør skje ved bruk av tradisjonelle materialer og teknikker.
• Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.

Da festningen i Halden ble etablert i 1660-årene ble byen anlagt ved foten av Fredriksten festning og ved munningen av Tista-elven. Her vokste byen frem, og ble med jevne mellomrom utsatt i dette området for angrep og bybranner. Området var før en del av forsvarsverket og inneholder blant annet byens eldste gate. Den siste store bybrannen var i 1826 la store deler av dette området i aske. Etter brannen i 1826 skulle en reguleringskommisjon utarbeide en ny plan for byen.
Byen ble gjenoppbygget på to-tre år. Reguleringen omfattet den nedarvede vei- og bebyggelsesstrukturen fra 1600-tallet, men allikevel ble mønsteret forandret for igjen å unngå brann. Byen fikk et stramt preg med bredere gatenett og murtvang som alle fulgte empirestilens uttrykk. Empirestilens idealer omfattet en endring i gatehierarkiet slik at monumentale bygninger, større plasser og torg fikk en tydeligere fremtoning. Den nye estetiske utformingen omfattet også bebyggelsen og en del av de tidligere bygningsstrukturene ble sløyfet, allikevel ble en del av de nye bygningene bygget oppå eldre grunnmurer. Festningsingeniørene bidro sterkt i dette arbeidet, det gjelder F.C. Gedde og B.N. Garben, men også stadskonduktør C.H. Grosch bidro til bygningsmassen. Reguleringsplanene og arkitekturen inkluderte balanse og monumentalitet, uttrykt bygningsfunksjon i bygningskroppen og pussede overflater med stram og nøktern klassisistisk dekor.
Flere branner har i etter tiden preget området kvartalsvis, men store deler av bebyggelsen fra tiden etter 1826 er fortsatt godt bevart og fremtredende i bybildet i dag, det samme gjelder empirens byplangrep.
De etterfølgende faglige rådene skal bidra til å ivareta kulturhistoriske og arkitektoniske verdier i forvaltningen av kulturmiljøet. Verneverdiene forutsettes ivaretatt av kommunen i deres plan- og byggesaksbehandling. Dette gjelder både hensyn til viktige enkeltbygg, kulturminner, grøntområder og kulturlag innenfor kulturmiljøet samt landskapsrelaterte og strukturelle sammenhenger.
•Utbygging og utfylling av sjø- og havneområder som visuelt og funksjonelt skiller den historiske byen fra sjøen bør unngås.
• Siktlinjer fra området til festningen bør ivaretas.
• Gateløp som er åpne mot sjøen bør ikke lukkes igjen.
• Tak bør vurderes som del av byens taklandskap og behandles som en del av tiltakets samlede arkitektoniske uttrykk. Ved eventuelle nybygg og ombygginger bør tekniske anlegg som heisoppbygg og ventilasjonsanlegg m.m. integreres i den arkitektoniske utformingen.
• Ethvert tiltak innenfor kulturmiljøet bør ha gode visuelle kvaliteter både i seg selv og i forhold til tiltakets funksjon og dets bygde og naturlige omgivelser og plassering.
• I tilstøtende randområder bør nye tiltak ikke redusere opplevelses- eller bruksverdien knyttet til det historiske bymiljøet.
• Utfylling av tomtearealer anses som uheldig tiltak som svekker lesbarheten og opplevelsen av det historiske bebyggelsesmønsteret.
• I området bør historiske bygningshøyder og gesimshøyder være førende for eventuelle nybygg. Den historiske bebyggelsens karakteristiske volum med skala og proporsjoner, samt plassering av bygninger bør videreføres ved nye tiltak.
• Eiendoms- og tomtestruktur bør gi føringer for den prinsipielle bebyggelsesstrukturen. Der den historiske tomtestrukturen slås sammen er det viktig at den uttrykker seg i fasadenes inndeling og rytme.
• Gater og smug bør ikke bygges igjen da dette vil forringe områdets historiske karakter og lesbarhet.
• Bebyggelsesmønsteret, torgene, og gatestrukturen er en viktig del av områdets historie og bør bevares og videreføres.
• Der det er gjennomført uheldige tiltak som har svekket kulturmiljøets verdi, egenart og integritet, kan det gjennomføres byreparasjon, tilbakeføring og gjenoppbygging av bygninger som viderefører den lokale, historiske byggeskikken og ivaretar miljøets egenart.
• Stedegen byggeskikk og håndverkstradisjon bør opprettholdes og videreføres ved eventuelle nye tiltak, herunder endringer, til-, på- og nybygg. Eventuell oppføring av tilbygg bør tilpasses eksisterende bebyggelse og underordnes denne.
• Den historiske fargepaletten bør videreføres, eventuelt tilbakeføres på dokumentert grunnlag.
• Nytt gatebelegg, gatemøblering og elementer som innføres i området bør utformes i henhold til historisk forbilde som samsvarer med områdets stedegne karakter.