Lifjell i Notodden kommune omfatter stølene Gavlesjå, Aslakstul, Tjønnstul, Lindeburoe, Ulevatnar, Sonstul og Hollane. Stølsdriften har røtter tilbake til 1700-tallet, med bygninger og tufter som dokumenterer eldre bruk. Fjellstølene ble brukt fra St. Hans til midten av september, og var viktige for å sikre vinterfor. Flere gårder delte støler, men hadde egne bygg. Turisttrafikk startet på slutten av 1800-tallet, og tre av fire turisthytter er bevart. Spor etter skogsdrift og tømmerfløting finnes ved Gavlesjå, Kruvla, Løyningen og Movatn, med dammer og hytter fra 1700- og 1900-tallet. I dag brukes området til beite, friluftsliv og jakt, med begrenset hyttebygging.

Svelgfoss var stedet for Norsk Hydros første hydroelektriske kraftstasjon og boliganlegg, bygget fra 1905–1913. Arbeiderboliger, eneboliger for ingeniører og «Egne Hjem»-hus, skole og vaskeri ble oppført for å støtte driften og stabil strømforsyning. Fougner-villaen markerer avslutningen på boligreisingen. Kulturmiljøet omfatter også den fredede tømmerrenna fra Kloumannsjøen til Tinnfossen, 4193 meter lang og den lengste i Norden, med bruer, tunneler og fløterstue, som illustrerer samspillet mellom skog, fløting og kraftproduksjon.
De opprinnelige kraftstasjonene er i dag erstattet av moderne anlegg. Mange boliger er solgt, ombygd eller revet, men to eneboliger, en tomannsbolig og fire firemannsboliger har godt bevarte fasader. Kulturmiljøet er fortsatt lesbart og har stor historisk, opplevelses- og kunnskapsverdi.

Jugendbyen ligger i sentrum av Notodden og omfatter bebyggelsen ved Telegata, Storgata og Torvet. Området ble planlagt som merkantilt sentrum med rutenettstruktur initiert av Hydros aktører i 1904. Mellom 1905 og 1915 ble det oppført 37 murgårder, hovedsakelig i jugendstil, tegnet av arkitekter som Astrup, Blix, Hansson og Børve. 26 av disse er bevart. Hydro bidro til planleggingen, mens både offentlige og private aktører stod for utbyggingen. Området dokumenterer industriens innflytelse på byutvikling og arkitektur.

Vallermyrene leir ble etablert av den tyske okkupasjonsmakten som mottaks- og transittleir for hester, og hadde kapasitet til 600 hester. Det ble oppført staller, ridehaller, forlegningsbrakker, messebygg og ridevolt. Etter krigen ble leiren brukt av det norske forsvaret som utskipningsleir for sivile tyskere, og var i bruk fram til 2004. I dag brukes området til rideskole og lager. Leiren er den eneste bevarte militærleiren fra okkupasjonstiden i Norge, og har høy historisk verdi. Den militære infrastrukturen og funksjonen som hesteleir har satt tydelig preg på området.

Gjerpensdalen og Fossum er et aktivt jordbrukslandskap med gress-, grønnsaks- og kornproduksjon, og rikt på kulturminner. Arkeologiske funn viser kontinuerlig bruk siden steinalderen. Helleristninger fra Fossum er unike i nordisk sammenheng, med motiver som hjortetråkk og skålgrop-skip. Jernalderens bygdeborger og gravfelt vitner om strategisk betydning. Gjerpen kirke ble oppført ca. 1150, og Ballestad kirke lå under Gjerpen. Gruvedrift startet ved Fossum på 1500-tallet med Glasergruva, Norges eldste jerngruve. Fossum Jernverk var i drift til 1867. Løvenskiold Fossum Hovedgård fra 1811–1818 er et hovedanlegg fra empiretiden. Ibsens barndomshjem Venstøp og Frogner hovedgård, brukt som skole fra 1913, er også del av landskapet.

Skotfoss har røtter tilbake til 1500-tallets oppgangssager, men utviklet seg til et industrisamfunn etter etableringen av tresliperiet i 1872 og Skotfos Brug i 1891. Fabrikken ble Nord-Europas største papirfabrikk og fikk tilknyttet Skandinavias første elektriske jernbane. Boligbygging og samfunnsfunksjoner som kirke, skole, Folkets Hus og Festiviteten fulgte raskt. Arbeidere og funksjonærer kom fra inn- og utland, og bidro til et aktivt lokalsamfunn med forretninger, idrett og fagforeninger. Løveid sluse, sprengt ut i fjell og åpnet i 1861, er en del av Telemarkskanalen og var viktig for tømmerfløting og varetransport fram til Bratsbergbanen åpnet i 1917.

Delområdet Våer er en satellitt av Rjukan, som et eget lite samfunn tilknyttet Vemork kraftstasjon noen kilometer lenger vest og høyere opp i dalen. Kulturmiljøet Våer er et boligområde som ble etablert i tilknytning til kraftstasjonen på Vemork som var i drift fra 1911. Det besto opprinnelig av direktørbolig, arbeiderboliger, fjøs for melkeproduksjon og bygg som huset ulike fellesfunksjoner. Den sosiale lagdelingen i industrisamfunnet er avspeilet i bebyggelsen. Direktørboligen på Våer ligger øverst i terrenget. Arbeiderboligene lengre ned. Flerfamiliehusene ligger lengst ned. Direktørboligen er tegnet av Thorvald Astrup og har arkitektonisk slektskap med Hydros Admini inne i byen. Kulturmiljøet var sammen med kraftverket åsted for bombing og andre hendelser under 2. verdenskrig. Mest kjent er motstandsaksjonen som går under navnet Tungtvannsaksjonen. Kulturmiljøet dokumenterer og formidler industrialiseringens- påvirkning på stedsutviklingen sosiale lagdeling tidlig på 1900-tallet.

Rjukan Company Town er Norges første totalplanlagte industriby, etablert av Norsk Hydro tidlig på 1900-tallet. Byen ble anlagt som en helhetlig «company town», inspirert av utenlandske mønsterbyer, med vekt på gode boliger og sosiale tilbud for å tiltrekke arbeidskraft. Hydro kjøpte jord fra flere gårder langs Måna og etablerte arbeider- og funksjonærboliger, skoler, sykehus, kirke, infrastruktur og kulturtilbud. Topografien i Vestfjorddalen preget planleggingen: fabrikkene ble lagt sør for elva, boligområdene på solsiden i nord, med en klar sosial lagdeling. Byen ble utbygd vest–øst langs Sam Eydes gate og hadde over 12 000 innbyggere i 1920. Arkitektene hentet inspirasjon fra hagebyidealer med krumme gateløp, plassdannelser og variert bebyggelse. Rjukan var fra starten elektrifisert og fikk Nord-Europas første taubane, Krossobanen, som velferdstiltak. Til tross for senere nedgang framstår byen som svært godt bevart og et unikt vitnesbyrd om industri- og samfunnsutviklingen i Norge.

Eidsborg representerer over 1000 års industrihistorie med brynesteinsproduksjon. Brynesteinsbruddene dateres tilbake til 700-tallet, og kommersiell drift opphørte først i 1950. Stein ble fraktet til utskipingssteder som Dalen og Lårdal, og eksportert via Skiensvassdraget og over fjellet til Vestlandet. Brynestein fra Eidsborg er funnet i skipsvrak og handelssteder i Norge og Europa, med eldste funn fra Ribe i Danmark. Landskapet inneholder flere fredede bygg, blant annet Eidsborg stavkirke fra 1200-tallet og Vest-Telemark Museum med over 30 bygninger, inkludert én av Norges eldste profane trebygninger fra 1167.

Området ligger sørøst i Tokke kommune, avgrenset rundt Åmlivatn og Åmdals verk i vest, og langs transportåren ned til Bandak brygge i øst og nord. Landskapet omfatter et fjellbygd gruvelandskap med delvis bevart infrastruktur, intakte gruver og brygge for utskiping av malm via Skiensvassdraget. Gruvehistorien startet på 1530-tallet med tyske bergmenn, og kobberforekomstene ved Åmdals verk ble oppdaget i 1689. Gruvedriften startet i 1691 og varte i 254 år. Gruva består av fire parallelle ganger – Hoffnung, Parallellen, Howard og Johannes – med tverrslag og fem nivåer over 300 høydemeter. Transporten av malm gikk fra Åmdals verk til Bandak brygge via bratt terreng, med videre frakt ned Skiensvassdraget til Grenland. Telemarkskanalen, ferdigstilt i 1892, forenklet transporten og bidro til verkets gullalder på 1800-tallet. Under andre verdenskrig krevde okkupasjonsmakten full drift. Totalt ble det tatt ut ca. 1 million tonn bergmasse og utvunnet over 8000 tonn kobber. Samfunnet rundt gruvene utviklet seg til en urban fjellbygd med skole, fattigstell og lege. Bebyggelsen var tett og ustrukturert, inspirert av europeiske landsbyer og tyske bergverksfamilier. Dialekten i bygda skiller seg fra områdene rundt. I dag er deler av anlegget museum med formidling og gruvevandring, som del av Vest-Telemark Museum.