Enetasjes vaktbygning beliggende ved Gamle Bybro. Oppført i pusset tegl, med valmtak tekket med uglassert, rød tegl. På eiendommen ligger også en enetasjes uthusbygning fra 1880, oppført i tegl.

Nordøyan fyrstasjon ligger på øya Surnøya, sydvest i Ytre Vikna. I Nordøyangruppen er de tre største øyene Surnøya, Oddholmen og Heimvær. Heimvær og 3 småholmer er forbundet med moloer slik at det dannes en god havn. Fyrstasjonen ble opprettet i 1890 samtidig som Villa fyr ble nedlagt. Fyrlykten i gavlen på fyrvokterboligen ble flyttet fra Villa fyr i 1890. Fyrstasjonen består i dag av fyrvokterbolig m/fyrlykt, uthus og naust. Fyrvokterboligen og uthuset danner sammen et tun som er innegjerdet mot nord, vest og øst. Naust og landing ligger ca. 326 meter fra fyret.
I 1964 ble stasjonen elektrifisert og endret til tørnstasjon. Fyrstasjonen er bemannet.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Gulbrandsens gårdsbruk på Bleikøya er et unikt anlegg i indre Oslofjord. Bygningene er relativt lite endret, og gir derfor et levende bilde av bolig- og arbeidsforhold for fiskere og småbrukere helt tilbake til 1700-tallet. Gårdsbruket er av svært høy kulturhistorisk verdi. Eiendommen, som har vært forpakta av samme familie siden 1721, var tidligere langt større.
Våningshuset ble fredet i 1985 og omfatter eksteriør, interiør og veggfast inventar. Hele Bleikøya er registrert som kommunalt listeført av Byantikvaren.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Husantunet ligger høyt og fritt på en terasse mellom jernbanelinjen og RV 3, sentralt i Alvdal kommune. Bygningene er organisert som inntun og uttun, med bygninger knyttet til bolig og drift i hver sin ende av det langstrakte tunet. Denne tunordningen var dominerende i Nord-Østerdalen fram til den ble avløst av firkanttunet rundt 1850. På Husan er det 17 hus, 15 av dem er fredet. Husan har både sommerstue og vinterstue. Skikken med å ha et hus for sommer- og et hus for vinteropphold holdt seg lenge i fjellbygdene i Nord-Østerdalen.

Øysteinstul jernbanestasjon - Sørlandsbanen / ØYSTEINSTUL VOKTERBOLIG vokterbolig
Øysteinstul vokterbolig 1 langs Sørlandsbanen ble oppført i 1916 etter tegninger av Eivind Gledisch. Vokterboligen er en laftet trebygning i tråd med områdets tradisjonelle byggestil. Bygningen er i en etasje, og med saltak tekket med skifer. Bygningsdetaljene utvendig er godt bevarte, og planløsning og interiør er svært godt bevart. Øysteinstul vokterbolig 1 er en typisk representant for laftebygninger i nasjonalromantisk stil, slik disse ble utformet i de første tiårene etter 1900. Sammen med stasjonsbygningen danner vokterboligene på Øysteinstul et helhetlig miljø, som nå ligger isolert og forlatt langs denne delen av Sørlandsbanen.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Plassen ligger i en sørvendt skråning, like over Vinjevatn og E 134 i selve Vinje. Stua ligger vest i tunet, som ellers består av et samtidig bur, nyere våningshus og driftsbygninger.

Beskrivelse fra lokalitet:
Rinde ligger på en flate like under Rindenuten, nordvest for Åmot i Åmotsdal. Stua ligger nord i tunet, som ellers består av blant annet loft, bur, låve med fjøs og eldhus. Den freda stua er sammenbygd med et uthus og en mindre stue mot vest.
Beskrivelse fra Enkeltminne:
Mer informasjon fins i Askeladdens merknadsfelt

Oraug er en gård med flere bruk i aktiv drift. Midt i denne gårdsklynga, omgitt av nyere bygninger, ligger "Jutulbua". Ved sin alder og med tømmer av veldige dimensjoner har bygningen fascinert i generasjoner. Allerede presten Wilse skrev i 1779 at bua var så gammel at man regnet den for å være "fra Kiæmpernes (Jutulernes) tid".
Tømmeret er dendrokronologisk datert til 1542-1544. Bua har to fulle etasjer samt en høy loftsetasje, og svalgang på østsiden. Kanskje har det tidligere vært sval på flere sider - Wilse forteller at den øverste etasjen "rækker på de 2 Siider ud over den undre, hvoromkring da falder Gang bedekket med Bordvæg, Stokkene af tæt og god Malm 3/4 Alne tykke".

Beskrivelse fra lokalitet:
Søylegården ved Svinesund ligger like ved kaikanten i en bratt, sørvendt li mellom Svinesundsbroene. Fortsatt kan man se den gamle kongeveien som slynger seg ned mot fergestedets brygge. I tillegg til å være et knutepunkt for reisende, rommet fergemannens hus også Norges største postkontor på midten av 1800-tallet. Dette skapte forutsetningen for utvidelsene av 1700-tallshuset til dagens store empirebygning.
Omkring 1830 ble vestfløyen reist som et elegant empirebygg i to etasjer med avvalmede gavlspisser. Ved en utvidelse av den gamle østfløyen omkring 1850 ble denne "halvvalmen" strukket ut langs hele sjøfasaden. Sammen med søylegangen gir dette huset dets særpreg. 16 hvite søyler fronter en svalgang mot sundet, en svalgang som har fulgt bygningen fra 1700-tallet og som fikk sin klassisistiske form på 1800-tallet.
Beskrivelse fra Enkeltminne:
Mer informasjon fins i Askeladdens merknadsfelt

Rød ligger vakkert i landskapet en km vest for Halden sentrum. Gården ligger i en sørvendt li ned mot Iddefjorden. De tidligere jordbruksarealene ble på 1900-tallet bygd ut med villabebyggelse, og kontakten med bryggene ved fjorden ble brutt da jernbanen kom i 1879.
Gården ble tidlig tatt i bruk som lystgård for byens velstående borgerskap, fra omkring år 1800 som helårsbolig. Kjernen i nåværende bebyggelse er antagelig fra siste halvdel av 1600-tallet og er sammen med hageanlegget gjengitt på Connings maleri 1698-99. Bygningen ble utvidet i 1733 i lengderetningen. Omkring 1750 ble hovedbygningen utvidet med to vinklede fløyer, og hovedfløyen ble hevet til to etasjer. Vestre fløy revet og ny bygd i 1875. Deler av huset ble ombygd 1902-03. Kun hovedbygningen er fredet.
Låvebygning eksisterer rundt 1800, låvebygningenes fløyer påbygd omkring 1860. Hagepaviljong fra 1756 og hagesalong fra 1863. Gartnerbolig bygd 1863 og ombygd 1908. Barokkhageanlegget utviklet utover 1700-tallet, kanskje rester av en renessansehage. En engelsk landskapshage kom til omkring 1800 som en bearbeidelse av den eldre edelløvskogen rundt sentralhagen.
Familien Tank var eier fra omkring 1733 til 1829, deretter familien Anker. Eiendommen ble overdratt til en museumsstiftelse 1961, og er i dag en del av forvaltningen under Østfoldmuseene - Halden historiske Samlinger.