15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

ØVRE EIKER KAPELLANGÅRD / kapellangård hovedbygning
Beskrivelse fra lokalitet:
Øvre Eiker kapellangård, Daler, ligger på en bakketopp i utkanten av tettstedet Skotselv. Kapellangården ligger ca en kilometer nordøst for Bakke kirke. Bygningen er fra 1883, og ble kjøpt inn som prestegård samtidig med at kirken stod ferdig. Hovedbygningen på Øvre Eiker kapellangård ble oppført som administrasjonsbygning for Hassel jernverk. Prestegården er et helhetlig og velholdt gårdsanelgg. Bygningene ligger i et rektangulært tun og består av hovedbygning, forpakterbolig, driftsbygning, vognskjul og stabbur.
Hassel jernverk ble grunnlagt i 1649, men da var det allerede i noen år invistert midler i verksdriften. Navnet er etter gården Hassel på Modum, der verket hadde sine største gruver, men selv jernverket lå på gården Daler ved Skotselv. Hassel jernverk er mest kjent for støping av ovner og var i 1680-årene ledende ovnprodusenter i Europa. Driften av jernverket opphørte i 1870-årene og i 1888 ble alle driftsbygninger revet. Hovedbygningen på Øvre Eiker er den eneste bevarte bygning med høy autenstitet som kan knytter til Hassel Jernverk. Hovedbygningen ble oppført etter en brann i 1847, i 1848. Den kan ha en eldre kjerne fra 1600- eller 1700-tallet. Kjelleren er trolig fra Hassel jernverks tidligste periode, og har blant annet et rom med hvelvet tak og støpt jerndør i nordre del av bygningen.
Beskrivelse fra Enkeltminne:
Mer informasjon fins i Askeladdens merknadsfelt
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Beskrivelse fra lokalitet:
Hallingby søndre ligger i Ådal på Ringerike. Det gamle tunet ligger på en liten høyde, med synlig berg i dagen, og omgitt av dyrket innmark mor sør og vest. Gamlestua er den eneste bygningen som står igjen etter at låven og resten av tunet ble flyttet lengre øst i 1903. Et loft skal ha blitt flyttet til Østre Hallingby ca 1914, mens annet loft visstnok skal ha vært tatt ned og kjøpt opp av Nordiska Museet i Stockholm allerede før århundreskiftet. I tillegg til den fredete stua, består tunet i dag av et nyere stabbur i Hallingdalstil fra 1930-årene og et noe eldre vognskjul. Tunet på Hallingby nordre ligger like ved. Langs Hallingbyveien mot de to tunene i området går det en allé. En gammel vintervei, Valdresveien, skal også gå forbi eiendommen.
Beskrivelse fra Enkeltminne:
Mer informasjon fins i Askeladdens merknadsfelt

Leksvoll ligger i den sørvendte hellingen like ovenfor Ål sentrum. Anlegget består av et firkanttun, som sammen med en badstue fra Rudningsstokken, en kvern fra Torsteinsrud og en smie fra søre Skare utgjør det nedre tunet på Ål bygdamuseum. Sammen gir disse et representativt bilde av den eldre gårdsbebyggelsen i Ål. De fredete bygningene fra Leksvoll stod opprinnelig lengre øst på gården, men ble flyttet i 1927 som følge av at det skulle bygges nytt gamlehjem på tunet. To grindstolper fra kirkegården ligger også på tunet, samt en del tømmer fra tingstua på Sundre som brant i 1931.

SETTUNGSGARDSTUGU (SETTINGSGARD), Ål bygdamuseum / Stue (Settungsgardstugu)
Beskrivelse fra lokalitet:
Settingsgardstugu står øverst på det øvre tunet på Ål bygdamuseum i Ål. Her står den blant annet sammen med Blekkenstugu, Jøtustugu og Holteloftet.
Beskrivelse fra Enkeltminne:
Settungsgardstugu fikk sin nåværende form ved ombygging foretatt av Engebret Olavsen rundt 1820, men dette kan være en av stuene nevnt i en takst fra 1748. I den nordre delen finner en årstallet 1607 skåret inn på en list, men lafteformen peker i retning av en datering omkring 1700. Den andre delen er yngre, og kan ha vært ny i 1820. Denne stua ble dekormalt av Nils Herbrandsen Bæra på 1820-tallet. Stua ble flyttet til Ål Bygdamuseum i 1987-88, etter lengre tids forfall.
Enetasjes upanelt tømmerbygning som måler ca 13 x 8,5 m, reist på ny natursteinsmur på museet med støpt plate under. Firkantlaft i den eldste delen, åttekantlaft i den yngste. Tømmeret er skjøtt i midtpartiet. Flyttemerker etter siste flytting. Labankdør. Store trappeheller foran døra er flyttet med fra Settungsgard. Smårutete vinduer med 2 x 3 eller 2 x 4 ruter og skodder. To yngre vinduer i hvert røst, inn til loft og hems, med 2 x 2 ruter og bladhengsler. Saltak, lagt på åser, og tekket med torv. To fugede natursteinspiper.

Blaafarveværket ligger på Sand på sørsida av Simoa i Modum, på en svakt hellende flate like nedenfor Haugfossen. Her ble koboltmalmen fra gruvene foredlet til blått pigment. Det fredete anlegget består av en glasshytte, arsenikktårn, smie, bødkerverksted og et uthus bestående av låve og bryggerhus. I tillegg finnes det her en ny hovedbygning fra 1952, en tilflyttet lagerbygning, den gjenoppførte mølla fra 1944, restene etter hjulstua (Steinhuset) og et nytt glassoverbygg like ved. Disse er ikke omfattet av fredningen. Flere eldre bygninger finnes også på bygdemuseet sørøst for verket, samt oppe ved Haugfossen. Blaafarveværket er videre del av en større helhet, som blant annet dekker gruvene i Skuterudåsen med sine felshauger langs etter strossene og de malmførende lag, scheidehus, pukkverk og arbeiderboliger. Modum Blaafarveværk er i dag museum, med utstillinger, servering og andre funksjoner i forbindelse med driften.

Mælum ligger på Åmot i Modum. Tunet ligger på toppen av en stor åkerflate som heller svakt mot vest. Mot øst skjermes utsynet av et bekkedrag med store løvtrær. I tillegg til den fredete hovedbygningen består tunet av et tilflyttet stabbur, som opprinnelig lå lengre nord, et brønnhus og ruinene av en sidebygning med hvelvkjeller fra 1700-tallet, driftsbygning fra 1981 og et nyere uthus/garasje. Sør for tunet ligger et våningshus/kårhus fra 1976. Drengestua er flyttet, mens flere eldre bygninger som eldhus, låve, vognskjul og sommerfjøs er revet.
Mer informasjon fins i Askeladdens merknadsfelt

Kjøsterudgården ligger i Åsgårdstrand i et skrånende terreng ned mot havnen, i kjernen av tettstedet. Anlegget består av hovedbygning, sidebygning, låve/uthus og båthus (naust). Alle fra omtrent 1800. Tunet er organisert med hovedhuset ned mot sjøen, sidebygningen og båthuset som to fløyer til denne, og med låven liggende parallelt med hovedhuset. Tunet er ikke strengt symmetrisk.

Lengst mot SØ, på spissen av terrassen, noe høyereliggende enn terrenget omkring: Fornminne 1: Rundhaug av grusblandet sandjord, meget steinholdig, vesentlig middels og stor rundkamp. Svakt toppet, ganske flatt midtparti, bratte, jevne sider. Klart markert. Haugmassen tatt fra bakken i kanten mot VNV. Dårlig synlig i terrenget p.g.a. tett vegetasjon. Større nøkkelgravning med synlig steinmateriale. Åpning mot NNV. Lengde 3,5 m, bredde 2 m, dybde 0,8 m. Sjakt fra kanten inn mot sentrum. Lengde 2,5 m, bredde 0,75 m, dybde 0,35 - 0,65 m. Overvokst med små løvtreskudd, enkelte løvtrær, et par mindre graner, buskas og kratt, gamle stubber, skogavfall. Frodig lyng, mose og gresstorvdekke. Kalles lokalt "Kjæmpehaugen". Mål: diameter 14 m, høyde ca 2,3 - 2,5 m. 33 m NV for fornminne 1, på terrassen, tilbaketrukket fra brinken mot V: Fornminne 2: Rundaktig, flat steinlegning av vesentlig middels rundkamp. Kompakt steinpakning. Kantmarkering av tettstilte, større rundkamp synlig mot SV og S og SØ. Bunnvegetasjon skjuler form og steinmateriale i N-NV del. Tilsynelatende urørt. Overgrodd med lyng, mose og gresstorv, små løvtreskudd langs kantene. Mål: diameter 2,5 - 2,8 m, høyde ca 0,15 - 0,2 m. Usikkert fornminne, kan være ansamling rundkamp sammenkastet ved dyrking. Ingen tradisjon vedrørende tidligere dyrking av terrassen. Ca 6 m NV for fornminne 1: Fire større rundkamp som stikker fram fra den frodige bunnvegetasjonen. Terrassen skal forøvrig være så godt som steinfri.

Rikstelefonlinjen Mellom Oslo Og Bergen - Stolpe 106-171
Anleggelse av rikstelefonlinjen fra Kristiania til Bergen ble påbegynt i 1896. Linjen ble offisielt åpnet 1. november 1900. Den hadde opprinnelig en enkel ledning montert øverst på stoplene på en såkalt "Keiser Wilhelms hatt", men ble tidlig supplert med en serie ledninger som ble montert etter revolveringsprinsippet. Ved å dreie monteringsrekkefølgen fra stolpe til stople kunne man unngå at det oppsto magnetfelt rundt ledningene som forstyrret lydkvaliteten. Relativt tidlig ble det oppdaget at uimpregnerte trestolper var dårlig egnet og det foregikk en systematisk utskifting av stolper frem til 1920. Alle stolper er merket med produskjon - og monteringsår. Etter 1920 er det kun skiftet enkelte stolper.
Som hovedprinsipp følger linjen den gamle veitrasèn gjennom dalføret, men der hvor det har vært hensiktsmessig har strekket fulgt en rettere trasè over dyrket jord og gjennom skog. Der linjen går over fjell, er det bygget stoplekar av stablet stein som holder stolpene oppreist.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)