Rognskogtunet ligger vakkert og fritt til oppe på et høydedrag med særdeles flott utsikt utover Halsa. Tunet består i dag av de to brukene Utistua og Bortistua. Utistua er det vestligste av de to, og består av stuebygning og uthus i tillegg til det fredete stabburet.

Ulla fyrstasjon ligger på Kværnholmen ved Haramøya omgitt av et steinete kulturlandskap. Fyrstasjonen ble opprettet i 1874 og er et ledfyr. Ulla var opprinnelig et lite fiskefyr og ble senere forbedret med sterkere lys. Bebyggelsen med bolig og uthus ligger harmonisk samlet i landskapet med fyrtårnet et stykke unna. Fyrstasjonen ble bombet i 1944 og fikk store skader. Fyret og boligen brant ned til grunnen, men ble gjenreist i 1950. Uthuset, fjøset og naustene fra før gjenreisningen i 1950 er likevel bevart.
Innenfor fredningsområdet er det foruten bygningene kulturminner som hvitmalt levegg i tre, betongtrapper, rødmalt stangjernsrekkverk, betongbelagt gardsplass og landing i betong med kran. Fyrstasjonen ble automatisert og avfolket i 1975.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Herøy gamle prestegård ligger fint plassert i svakt hellende terreng ned mot sjøen. Det er rester av hage og parkanlegg i området og den gamle steinvoren er bevart ved stranda. Prestegården ligger rett nord for kirken fra 1916. Såvel kirkested som prestegård har tradisjoner tilbake til middelalderen. Den gamle hovedbygningen fra 1823 og 1855, i tillegg til et omkringliggende område, ble tinglyst fredet i 1983. Steinvoren ble tinglyst fredet i 1993.
Steinvoren er bygget opp på tradisjonell måte av gråstein lagt oppå hverandre, og er av ukjent alder. Den er et viktig element i kulturlandskapet omkring den fredede prestegården.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Runde fyrstasjon ligger på Runde vest for Ålesund. Fyrstasjonen ble opprettet i 1767 og er et kystfyr. Fyrstasjonen har en lang historie med mange utviklingstrinn. I 1826 ble fyret ombygd til et lukket kullblussfyr, som i 1858 ble erstattet av et høyt støpejernstårn. Kullblussfyret ble slukket som det sannsynligvis nest siste i Europa før Villa finstasjon i Nord-Trøndelag. I 1910 ble det satt opp en større lykt på støpejernstårnet, og øverste delen av tårnet ble flyttet til Sklinna fyrstasjon i Nord- Trøndelag. I 1935 ble kullblussfyret sprengt vekk slik at nåværende betongtårn kunne bygges på samme sted. Lykten fra støpejernstårnet ble flyttet over på betongtårnet. Nederste del av støpejernstårnet er bevart. Boliger og uthus ligger samlet et stykke nedenfor fyrbygningen. Oljebod og tidligere smie ligger ved veien ned mot landingen. Landingsforholdene er vanskelige. Et naust er under oppføring etter at fyrstasjonens to naust ble tatt av storm vinteren 1998. Fyrstasjonen ligger i nærheten av Rundebranden.
Innenfor fredningsområdet er det foruten bygningene kulturminner som murte steingjerder rundt hagen, flaggstang og oppmurt gangvei med rødmalt stangjernsrekkverk mellom fyret og bolighusene. Runde fyrstasjon ligger i et område som er avsatt til LNF-område og innenfor Runde naturreservat som er fredet etter lov om naturvern.
Fyrstasjonen er bemannet.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Stabburet på Raudstad er enkelt utforma. Det er eit firkanta og tømra rom med dør i gavlen og med ei open sval framfor døra. Ifølgje Arne Berg kan stabburet tidlegare ha hatt funksjon som ei sengebu. Men han hellar mot at den opne svala tydar på at det aller helst har vore eit enkelt forrådshus. Stabburet vart flytta på 1930 - talet. Det opphavelege fundamentet for bygninga er ikkje i dag kjent. Det må ifølgje Berg ha vore etter flyttinga i mellomkrigstida at stabburet fekk den noverande romslege svala av bindingsverk.
"Merke etter konstruksjonen på veggar og syllstokkar (nedste kraftige stokk i laftevegg) sannsynleggjer at det må ha vore ein ståande vegg på kvar side av fronten. Det er uvisst om stabburet har hatt sval på båe sider. Veggane har høge og ovalt utforma stokkar. Novhogget er av typen ein kallar raulandslaft. Det saknas profilering. Om døra ikkje er fornya bør ein tidfeste stabburet etter kriterie som omhandlar gamle låsemåtar. Dørbladet kan tidfestast til å vere frå etter - reformatorisk tidsbolk."
Stabburet er dendrokronologisk datert til kort etter år 1619. Sjå "Norske tømmerhus frå mellomalderen, bind 5", s. 300: https://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2010050603032

Stabburet står i ei høgd. Fram til året 1955 var det oppførd i 1 1/ 2 - høgde. Dette året fekk bygninga ei form prega av sval ved båe langveggane og framfor døra i gavlen. Den tida det var overhøgd på stabburet var det ei trapp opp i svala som gjekk langs tømmerveggen. Rommet i første høgda vart kalla stabbur. På andre høgda nytta ein ofte nemninga "staburlofte" lokalt. Nystova er og eit namn knytta til denne bygninga gjennom åra. Den vekslande nemningsbruken kan tyde på ulike funksjonar.
" Når ein tok ned overhøgda vart bjelkelaget fjerna. Ein behaldt nyare og smalare stokkar, og fjerna dei grovare stokkane. Veggstokkane er tilhogd i endane med tapping inn i beitskiene. Det er tydeleg at det har vore nytta øks. Opningane til vindauga er ikkje særleg gamle. Ein reknar med at dei eldste opningane er utvida over tid, og at det har fjerna spora etter dei første gluggane. Veggstokkane verkar å vere lite berørt av ombygginga. mellom anna er gamle sperrer over stabburet intakt. At beitskiene (karmar, av å bite seg fast, står på kvar sin side av ei åpning. Skal halde stokkar saman. Ofte rikt dekorerte.) ikkje er profilerte, kan og stø tanken om at desse har vorte skifta ut. Sidan så mykje elles er profilert i huset, er det påfallande at ikkje beitskiene er det.
Generelt er det vanskeleg å seie så mykje om den opphavelege forma til stabburet. Men mykje peikar mot at det har stått på ein syllmur eller på novsteinar. På Fram - Saure var det slik at bruksmåten gjorde at det var forrådsrom oppe og sengerom nede, og det skiljer seg frå tradisjonsbruk elles i landet. Oftast var det motsett. Men ein må her skille på sengebud og stabbur. Det er to ulike hus som skal dekke ulike funksjonar."
Det var ikkje eldstad i stabburet. Det grovt tilhogde tømmeret tydar på at ein framleis har hatt tilgong på grov furuskog når stabburet vart bygd. Stabburet er dendrokronologisk datert til kort etter år 1618.
Sjå "Norske tømmerhus frå mellomalderen, bind 5", s. 297: https://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2010050603032

Arkitekt Arne Berg har anslått at stabburet kan vere frå tidsrommet 1500-1550. Bygninga er ei av berre fire ikkje-kyrkjelege mellomalderbygnader i fylket. Berg nemner at stabburet er innbygd og påbygd. Det har medførd at det er høgare, breiare og lengre enn kva det var opphaveleg. Grunnmuren er og høgare enn kva som var tilfellet når det stod kvilande på pilarar. Kring år 1900 bygde ein om stabburet. Stova vart nybygd kring året 1880 etter foto å døme. Nokre gamle stokkar er tydeleg nytta om att. Tidfestinga sine kriterie finn ein helst knytta til døra sin innramming.
"Det er såleis eit rom som er gammalt i det nye huset. Det har vore eit hus med dør i eine gavlen. Truleg med ei lettbygd sval framanfor. Dei gamle syllstokkane (kraftig stokk, nedst i laftevegg) er nytta om att. Veggstokkane har høgt tverrsnitt. Den kvassmaga forma går att også i novhovuda. Novendane er ikkje profilerte. Døra er noko meir forseggjord enn kva som er tilfellet hjå dei andre stabbura i Skjåstaddalen. Dørbladet er kanskje ikkje det opphavelege. Det er av tynne bord og minner om det i stabburet på Raudstad. Dørpartiet viser ikkje merke etter at det har vore snudd ut mot ver og vind. Truleg har den eigentlege ytterdøra vore i svala framanfor.
"Ein finn spor som syner kvar dei gamle sperrene stod. Stavlægene syner dette. I novendane er det heller lite å finne som forteljer om den gamle svala. Truleg har svala hatt ein hjell som hadde full opning mot innstabburet. I den motsette gavlen har det vore ei glugge, eller helst eit lite glas- vindauge midt i sjølve gavlen. Når huset fekk sval på den søre langveggen satte ein inn nye glas både i det inste og ytste stabburet. Den gamle opninga har her vore kvadratisk utforma."
Stabburet var eit forrådshus. Det hadde tre kornbingar før siste verdskrigen. Det var ein såkornbinge og to matkornbingar.
Profileringa kan seiast å høyre til i ein vid tidsbolk. Det kan vere frå tidsrommet høgmellomalder til fram mot rennesansen. Den kvassmaga stokkeforma og novforma kan seie noko om tidsramma. Kom den kvassmaga stokkeforma inn i byggjeskikken i ein seinare del av mellomalderen? Kor lenge var denne stilen på moten? I Telemark (ifølgje Rikard Berge) kan dei kvassmaga ( (tilhogde veggstokkar, flate) utforma veggane ha vore vanleg først på 1600 - talet, men det er noko usikkert.
Sjå "Norske tømmerhus frå mellomalderen, bind 5", s. 302: https://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2010050603032

Haugjegla fyrstasjon ligger på en lav og flat øy ute i havet nord for Smøla. Fyrstasjonen ble opprettet i 1922 og er et ledfyr. Fyrstasjonen har et høyt fyrtårn som rommer leilighet til de ansatte. Naustet ligger 350 meter fra fyrtårnet. Mellom fyrtårnet og naustet går en støpt vei med stangjernsrekkverk på den ene siden. Det opprinnelige franske 2. ordens linseapparatet er intakt. På fyrstasjonen er det foruten bygningene kulturminner som en ca. 300 m lang, oppmurt betongvei med rødmalt stangjernsrekkverk, tuft etter tidligere fyrlykt og landing.
Fyrstasjonen ble automatisert og avfolket i 1982.

Teistklubben ligger i øyriket innenfor Hustadvika syd for Kristiansund. I denne regionen var losvirksomhet og kombinasjonsdrift en vanlig levevei, og en rekke forskjellige virksomheter har vært knyttet til den lille øya; jordbruk og fiske, fiskeforedling (klippfisk) og tranproduksjon. Videre har stedet hatt egen smie og losstasjon. Det har vært drevet kombinasjonsbruk på øya siden 1700-tallet. Bygningsmiljøet består av våningshus, båthus, naust, salteri, stabbur, løe, utedo og loshytte.
Teistklubben er et eksempel på et kombinasjonsbruk på Mørekysten.