Kvikne Kopperverks smeltehytte var i drift fram til 1870, og anlegget, med den høye sjaktovnen som ble benyttet til malmsmelting, er landets første fredede tekniske kulturminne. Ovnstypen var den vanligste i Norge og er laget etter tysk mønster. Foruten sjaktovnen finnes fundamentene av røstovnen og vannhjulkaret, samt vannrenna. Spor etter selve hyttebygningen, garovnen og malmrøstingsplassen anes ennå i terrenget. Anlegget ligger på en odde ved riksvei 3 der Nåva renner ut i Orkla, omkring én kilometer fra fylkesgrensen til Hedmark.

Rennebu prestegård har en uvanlig vakker beliggenhet i ei bratt li med godt utsikt over dalen. Gården var bolig for kompanisjefen for "Meldalske kompani" fra 1785 til den i 1863 ble innkjøpt som prestegård. Endel av bygningene ble ved den anledning ombygget. Bygningene ligger konsentrert med de viktigste husene omkring et rektangulært tun der våningshusets og driftsbygningens lange fasader nærmest gir fornemmelse av et gaterom.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Rødberg tåkeklokke ligger på nordsiden av Trondheimsfjorden. Tåkeklokken ligger der tidligere Rødberg fyrstasjon lå. Fyret ble nedlagt i 1902. Rødberg tåkeklokke ble bygget i 1919 og nedlagt i 1986. Den er bygget etter standardtegninger og er av samme type som de fire andre bevarte tåkeklokkene i landet.
Fyrstasjonene og tåkeklokkene langs kysten er markante kulturminner som på en spesiell måte er med på å karakterisere Norge som kyst- og sjøfartsnasjon. Fyrstasjonene har både kulturhistorisk og arkitektonisk verdi; kulturhistorisk ved deres tilknytning til sjøfart, fyrvesen og kystkultur og arkitektonisk ved deres særegne form og plassering. Oppbyggingen og utviklingen av et landsomfattende fyrsystem med over 200 fyrstasjoner spredt langs hele kysten, er et av de mest omfattende prosjekter den norske stat har gjort.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Kaura fyrstasjon ligger i Kaurafjorden, og har sammenheng med Vingleia og Asenvågøy. Fyrstasjonen ble opprettet i 1931 og er et ledfyr. Stasjonen består av et støpejernstårn og et naust. Kaura fyrstasjon er den nest siste bemannede fyrstasjonen som ble opprettet i landet. Fyrstasjonen ble tidlig avfolket i 1959. Den er derfor en av kystens minst endrede med mange detaljer intakt i boligdelen i fyrtårnet. Det opprinnelige, franske linseapparatet er i funksjon, men drives i dag av solceller.
Innenfor fredningsområdet er det foruten bygningene kulturminner som landing og støpt bro med skinner som går fra naustet og ned til landingen. Betongbroen har rødmalt stangjernsrekkverk på begge sider.
15 (Fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid)

Myken fyrstasjon ligger i det lille fiskeværet Myken langt ute i havet i Rødøy kommune. Fyrstasjonen ble opprettet i 1917 og er et ledfyr. Fyrbygning, maskinhus/uthus ligger oppe på en høyde, mens naust og landingen ligger nede ved sjøen. Mellom landingen og fyret er en 150 m lang, bratt gangvei med trapper. Taubanen som går fra landingen til fyret er intakt. Bygningene har høy grad av opprinnelighet, spesielt i eksteriøret. Landingsforholdene er gode.
Innenfor fredningsområdet er det foruten bygningene kulturminner som hvitmalte legjerder, gårdstun, gangvei delvis med murte trapper, rødmalte stangjernsrekkverk, taubane, oljetanker og landing i betong. Fyrstasjonen er automatisert og avfolket i 1974.

Anlegget ligger på lille Selsøya, sør i Rødøy kommune, sentralt plassert ved skipsleia. Fem bygninger er fredet : hovedbygningen, butikken, rødstua, nybrygga og gammelbrygga. På det meste bestod anlegget av ytterligere 11 bygninger : rullebod, stabbur, eldhus, 5 brygger, farmanstue, trankokeri og en murt trankjeller. Dagens innhus med butikk, hovedbygning og rødstue ligger i et U-formet tun med åpning mot sjøen i nord. Bak hovedbygningen mot sør kan en se restene av et eldre hageanlegg i empirestil med symmetriske bed og lysthus. Anlegget er sterkt gjengrodd og grusganger er borte. Anlegget er nøyere beskrevet under id nr 5 her. For å utjevne høydeforskjeller i terrenget var det på fredningstidspunktet bygget trebroer mellom bygningene. Dette er senere erstattet med veier på steinfyllinger. I sjøkanten står nybrygga og gammelbrygga. På 1980-tallet ble det oppført et produksjons- og kontorlokale i forlengelsen av nybrygga mot vest. En bygningen med omtrent samme volum, form og utvendige materialer som nybrygga.

Våningshus og uthusrekke, med låve, stall og fjøs. Uthusrekka er ombygd til boligformål. Foruten de fredede bygningene omfattet det opprinnelige anlegget også en trebygning mot elva fra 1905 og en murt arkivbygning (med utseende inspirert av det Borchgrevinkske gravkapell) fra rundt 1917.
Fra SKE: Bergskrivergården ligger sentralt i bergstaden Røros. Den ble oppført av Røros Kobberverk i 1793.Gården ligger i Storgata hvor også proviantskrivergården og direktørboligen ligger. Et stort antall bygninger ble fredet på 1920- og 1940-tallet, og Bergskrivergården, som er bygd i Louis-Seize stil er en av disse. Den ble fredet 16.10.1940.Røros Bergstad og det omliggende kulturlandskapet er et historisk dokument over industrivirksomhet og jordbruksdrift i et fjelllandskap. Sporene etter bergverksdrifta og jordbruket ligger som lesbare spor i landskapet og rester av taubaner og ferdselsveier binder byen og gruveområdene sammen. På grunn av den unike trehusbebyggelsen kombinert med industri- og jordbrukslandskapet kom bergstaden Røros i 1981 på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarv. Hele bergstaden er vernet, og rundt 400 trehus ligger innenfor vernesonen.Byplanen er i dag tilnærmet slik den var tidlig på 1700-tallet, med to hovedgateløp. Storgata med direktørboligen nederst fører opp til Smelthytta på Malmplassen, og Litjgata som fører opp til kirka. Gårdene ligger tett inntil hverandre langs gatene, og flere uthus og høye plankegjerder binder husene sammen og danner åpne gårdsrom. På østsiden av elva, Hitterelva, ligger Flanderborg og Bakkan som har tilsvarende bebyggelse. Kilder: Sverre Ødegaard og Jiri Havran

Beskrivelse fra lokalitet:
Toetesjes, laftet våningshus, med bislag i bordkledd reisverk i full høyde og bredde. Bygningen ligger i Sleggveien.
Beskrivelse fra Enkeltminne:
Huset ligger på vestsiden av Sleggveien, som det nest øverste i rekken. Taket er salformet og tekket med torv. Inngangen er ved nordre gavlvegg, gjennom bislag i bordkledd reisverk i full høyde og bredde. Huset har ett vindu i hver etasje ut mot veien. På baksiden er det bare ett vindu i 1. etasje. Ytterdøren har én stor fylling av stående bord. Trappen er lagt av flate steinheller og grunnmuren er likeledes av flate stein.

Toetasjes, laftet våningshus med lavere loftsetasje beliggende i Svenskveien, ved siden av Reimersberget. Halvannen etasjes uthus ligger vest på eiendommen. Det var tidligere flere uthus, som er revet i etterkrigstiden.

Fornminne: Rund røys, uklart markert, og utydelig i terrenget pga vegetasjon (ellers tydelig). I SØ er fjernet en skalk ved anlegg, og i NØ har veien til jorden tatt en skalk (gammel skogsvei). Mål: diameter 9 m, høyde 0,8 m. 5 m NNØ for røysa, på den andre siden av veien, er der en steinsamling med tverrmål 6 - 8 m. Neppe fornminne, trolig rydningsstein. Se skisse under samme bruk, registreringsnr 1073 A 12, R17, R19-21 i Inderøy bind II. Må sees i sammenheng med gravrøysene på samme bruk, registreringsnr 1073 A 12, R17, R19-21.