Første verdenskrig innebar en fare for at også Norge måtte mobilisere. Dette aktualiserte behovet for å legge opp reserver av ammunisjon og materiell, for å kunne etterforsyne avdelingene i felt og gjenvinne skadet materiell. Svaret på disse utfordringene var Arsenalet i Nord-Norge. Det ble etablert som en fast oppsatt avdeling med oppgave å være forsynings- og reparasjonsinstallasjon for Hæren i Nord-Norge.
Etablissementet har også en historie som arnested for Luftforsvaret i Nord-Norge. Utviklingen under første verdenskrig hadde fått regjeringen til å gå inn for stasjonering av fly i landsdelen, og i 1916 fremmet Forsvarsdepartementet forslag om organisering av Hærens Flyvevesen som bl.a. innebar opprettelse av "Nord-Norges Flyveavdeling, Salangen, med 2 grupper á 5 fly". Organisasjonsforslaget ble ikke vedtatt av Stortinget, men i de følgende år baserte myndighetene seg i praksis på de retningslinjer som proposisjonen hadde trukket opp. Man konsentrerte virksomheten til Salangen, til å begynne med på Elvenes og senere også på Salangsverket.
Anlegget ligger i Salangen kommune i Troms, på en mo som i syd avgrenses av Salangselva. Den eldre bebyggelsen ligger langs en nord-syd-orientert leirgate og består hovedsakelig av store, panelte lagerbygninger i to–tre etasjer, de fleste oppført i tidsrommet 1917–20. Bygningene er enkelt utformet, med store veggflater bare brutt av små vinduer lagt helt i plan med vegglivet, og overdekket av saltak. Det opprinnelige sanitetslageret (inv. nr. 0024) utgjør med sitt store valmtak et karakteristisk unntak. Også det opprinnelige sprengstofflageret (inv. nr. 0025, idag proviantmagasin) skiller seg ut ved sin funksjonsbestemte platekledning, som antagelig er opprinnelig. Arsenalforvalterboligen (inv. nr. 0007), som ligger rett innenfor hovedporten, er en liten to-etasjes bygning preget av enkel jugend-detaljering.
Endel nyere garasjer for store kjøretøyer ligger mellom den eldre bebyggelsen og en gammel flystripe som krysser leirgaten. På privat grunn i tilknytning til flystripen finnes flere ekstyske hangarer som er i bruk for lagringsformål. Utenfor etablissementsgrensen finnes også Nord-Norges Flyveavdelings flyskur fra 1918, antagelig en av de eldste «hangarer» på landsbasis.
Elvenes har hatt stor betydning som forsyningsetablissement for Hæren i mellomkrigstiden, og har også fortsatt tilbake spor etter den tidligste militære flyaktiviteten i landsdelen. Bygningsmassen representerer i landsdelssammenheng et sjeldent intakt bygningsmiljø fra denne perioden. Anlegget er av nasjonal verdi som eksempel på et stort, eldre magasinmiljø - en meget vesentlig del av Forsvarets virksomhet i fredstid. Bygningene har jevnt over høy grad av opprinnelighet. Enkelte innvendige forandringer er gjort, men utvendig er det fortsatt stort sett opprinnelig panel, vinduer m.m.
22a (Fredning av byggverk og anlegg i statens eie)

OPRINNELIG OPERATIV SAMMENHENG:
Kristiansands befestninger befant seg på 1880-tallet ved et veiskille. Anleggene var blitt så gamle at de var helt uten stridsverdi, og man måtte velge om de skulle avvikles eller oppdateres. Flere kommisjoner nedsatt i siste halvdel av tiåret kom til at kyststrekningen øst for Lindesnes hadde stor strategisk betydning og at det var nødvendig med en befestet havn i Kristiansandsområdet.
Valget av Marvika fremfor andre mulige havner i området skyldes vesentlig at Topdalsfjorden her var lett å beskytte og at fjorden var dyp og bred nok til at et stort antall fartøyer kunne søke tilflukt der.
FYSISK MILJØ:
Orlogsstasjonen ligger øst for Kristiansand sentrum, på vestsiden av Topdalsfjordens munning. Anlegget grenser i sør til det samtidige kanonbatteriet på Gleodden og i øst til den samtidige minestasjonen ved Romleåsen. I nord ses Varoddbroen og restene etter den gamle minestasjonen som skulle kunne minelegge innløpet til Topdalsfjorden.
Hovedtyngden av bebyggelsen ligger langs bukten innerst i Marvika. En rekke nyere verkstedbygg ligger langs kaifronten på begge sider av bukten. Et torpedobåthus, oppført innerst i viken i 1916, ble nylig revet, slik at den eldste bygningsmassen fremstår som relativt fragmentert og uten samlende elementer.
Etablissement er ute av Forsvarets eie.
VERN:
Kristiansand har med sin fremskutte beliggenhet mot Skagerrak lange tradisjoner og historisk betydning som marineby. Orlogshavnen i Marvika kom til på et tidspunkt da Sverige dominerte fiendebildet. Bygningsmassen har imidlertid gjennomgått store endringer gjennom årene, og er som helhet ikke verneverdig. Rivninger i de senere år har ytterligere svekket helheten i det opprinnelige anlegget. Unntaket er båthuset og varegodslageret, som begge fremstår i tilnærmet opprinnelig stand. De danner et karakteristisk miljø i havnen og er godt synlige fra sjøen og fra Varodden. De representerer karakteristiske bygningstyper fra opphavstiden og er relativt sjeldne i regionen.
22a (Fredning av byggverk og anlegg i statens eie)

Luftstridskrefter spilte en sentral rolle i NATOs planlegging for en integrert europeisk forsvarsstyrke. Som et ledd i utbyggingen av en rekke flyplasser for jetjagerfly, vedtok NATO-møtet i Lisboa i februar 1952 at Rygge skulle utbygges til NATO-standard. Rygge hovedflystasjon ligger på raet på østsiden av E6 sør for Moss. Området er flatt med utstrakt jordbruksvirksomhet. Stasjonen er et komplekst anlegg med bygninger og stridsanlegg fra ulike perioder spredt ut over et område på nærmere 2800 dekar.
Stasjonen har flere områder med hangarer og spredningsplasser for fly. I nordvest ligger et relativt konsentrert område med utbygging fra både den første fasen ved etableringen av flystasjonen og utbyggingen tidlig på 1970-tallet. To av hangarene i betong fra 1950-tallet for flyparkering og vedlikehold er godt bevart både utvendig og innvendig. Både portene på skinner og tjærepappen på taket er opprinnelig. Innvendig er det satt opp ny belysning i tillegg til at den opprinnelige er bevart. Ved etableringen ble det også laget spredningsplasser i tilknytning til hangarene. Senere er det kommet til såkalte flybunkere for beskyttelse av flyene.
OPPRINNELIG OPERATIV SAMMENHENG
Luftstridskrefter spilte en sentral rolle i NATOs planlegging for en integrert europeisk forsvarsstyrke. Som et ledd i utbyggingen av en rekke flyplasser for jetjagerfly vedtok NATO-møtet i Lisboa i februar 1952 at Rygge skulle utbygges til NATO-standard.
VERN
Rygge hovedflystasjon har i etterkrigstiden vært en viktig del av Luftforsvaret. Stasjonen ble bygget ut som del av NATOs infrastrukturprogram, og markerer således den store utbyggingsvirksomheten som kom i gang etter Norges medlemskap i Atlanterhavspakten, hvor flyplasser spilte en sentral rolle.
Hangarene, flybunkeren og plassene rundt utgjør et konsentrert og instruktivt miljø med høy grad av opprinnelighet som viser utviklingen innen vedlikehold og sikring av fly.
Vernet omfatter to hangarer med omliggende forplass, spredningsplasser, taksebane og flybunker som vist på kartet.
22a (Fredning av byggverk og anlegg i statens eie)

Fornminne: Gravrøys. Nedgravd i rullesteinsfelt. Diam. ca. 5 m, dybde ca. 1 m. Tydelig i terrenget, klart markert, lyng og mosebevokst. Stein i dagen, utkastet.

Under annen verdenskrig etablerte okkupasjonsmakten en flyplass med fast dekke for småfly på Eggemoen.
Eggemoen leir ligger på et forhøyet platå i et landskap med furumoer. Randselven passerer noe syd for leiren, mellom Randsfjorden og Tyrifjorden. Fortiden har formet deler av det omkringliggende landskapet med blant annet morener og dødisgroper. Jernbanen mellom Bergen og Oslo passerer syd for leiren.
Innenfor etablissementet ligger fly- og taksestripen som et av få spor etter Eggemoens opprinnelige flyplassfunksjon. Lite står tilbake av leirens tysketablerte miljø. I midtleiren finnes bare én brakke som minner om dette. Her finnes også to bygninger oppført før den store utbyggingen i 1952–54.
Selve leiren som ble bygget ut på 1950-tallet ligger vest for den sydligste delen av flystripen. Forlegninger, messe- og velferdsbygg for offiserer og menige ligger organisert rundt en åpen plass. Bygningsmassen er typisk for perioden, med sammenstilling av enkle volumer i en og to etasjer oppført i pusset mur og panelt bindingsverk. Kasernene er av typen «Skjoldkaserner» i to etasjer med to trappehus på langsiden med inngang til fire rom i hver etasje. Et enetasjes tilbygg rommer peisestue. Typen kjennes fra en rekke etablissementer reist i forbindelse med utbyggingen i etterkrigstiden. Mannskapsmesse og velferdbygg karakteriseres av et høyt pyramidetak over spisesalen. Befalsmesse- og forlegning består av to forlegningsfløyer med en mellomliggende messeavdeling. Til det sentrale leirområdet hører også en vaktbygning samt undervisningsbygg og gymnastikksal.
Bygningsmassen er stort sett godt bevart mht. opprinnelig volum, planløsning og materialbruk. Et unntak er undervisningsbygget som er vesentlig ombygget.

Brekstad tankanlegg / Tankanlegg Brekstad - Oppr.funksj: Drivstofftank
Ørland flystasjon ble anlagt av tyskerne i perioden 1941–44. Flyplassen omfattet forruten selve flystripen et stort antall bygninger og tekniske installasjoner, samt meget godt utbygde forsvarsverker. Flyplassens tankanlegg ble bygget ved havnen på Brekstad.
Drivstoffanlegget på Brekstad består blant annet av den såkalte «Milliontanken» (inv. nr. 1051). Tankområdet ligger ved Hovde i nærheten av andre spor etter tysk virksomhet, bl. a. et kystbatteri og en splinthangar.
Tanken består av klinkede stålplater og er bygget nede i en forsenkning omgitt av beskyttelsesmurer. Tanken er bevart i god, opprinnelig stand og har inntil nylig vært i bruk som drivstofftank for hovedflystasjonen i påvente av nytt tankanlegg.
Ørland flystasjon hadde en viktig funksjon i den tyske operative virksomheten og har i etterkrigstida utgjort, og vil også i framtiden utgjøre, en viktig del av det norske Luftforsvarets virksomhet.
Milliontanken på Brekstad er en integrert del av Ørland hovedflystasjon og har således samme militærhistoriske verdi som dette. Tankanlegget har arkitektoniske kvaliteter og er et teknisk kulturminne av stor verdi. I tillegg kommer at tankanlegget trolig er ett av få slike anlegg som fremdeles er bevart og i bruk.

Hamar flyplass / Stabbur - Oppr.funksj: telthus
Etableringen av de eldste ekserserplassene henger sammen med oppbyggingen av den nasjonale hæren som startet på midten av 1600-tallet. Denne oppbyggingen er første fase i Forsvarets etablering utenfor festningsbyene. Fram til begynnelsen av 1700-tallet foregikk eksersisen på kirkebakken og utstyret ble lagret på kirkeloftet. Utover på 1700-tallet ble det etablert særskilte ekserserplasser med egne bygninger for lagring av materiell, de såkalte telthusene. Ekserserplassene ble gjerne lagt i forbindelse med hoved- eller kongeveier. Stafsskogen ekserserplass lå rett ved den gamle kongeveien som gikk gjennom bygda.
Stafsskogen eksisterer ikke lenger som ekserserplass, og telthuset hører i dag til etablissementet Hamar flyplass som ble åpnet i 1950. Bygningen er et typisk 11/2 etasjes telthus, som er laftet og panelt. Det aller meste av den utvendige kledningen er opprinnelig, men den ene gavlveggen har nytt panel. Telthuset står på betongpilarer. Bygget er noe sammensunket i taket, men er ellers i god stand. I tillegg til telthuset består etablissementet av fem bygninger som alle er oppført i etterkrigstiden.
Etablissement er ute av Forsvarets eie.
OPPRINNELIG OPERATIV SAMMENHENG
Etableringen av de eldste ekserserplassene henger sammen med oppbyggingen av den nasjonale hæren som startet på midten av 1600-tallet. Denne oppbygningen er første fase i Forsvarets etablering utenfor festningsbyene. Fram til begynnelsen av 1700-tallet foregikk eksersisen på kirkebakken, og utstyret ble lagret på kirkeloftet. Utover på 1700-tallet ble det etablert særskilte ekserserplasser med egne bygninger for lagring av materiell, de såkalte telthusene. Ekserserplassene ble gjerne lagt i forbindelse med hoved- eller kongeveier. Stafsskogen ekserserplass lå rett ved den gamle kongeveien som gikk gjennom bygda.
VERN
Telthuset på Hamar flyplass er administrativt fredet og har som en karakteristisk militær bygningstype stor militærhistorisk verdi. Telthusene var et meget viktig element i etableringen av ekserserplassene som startet på begynnelsen av 1700-tallet, som igjen henger sammen med oppbyggingen av den nasjonale hæren fra midten av 1600-tallet. Utviklingen av den moderne norske hæren i dette århundret har gjort de gamle ekserserplassene med sine telthus overflødige, og de engang så tallrike telthusene er stort sett forsvunnet. Telthuset er derfor sjeldent, og har dertil med sine rundt 200 år høy aldersverdi. Vernet omfatter bygningens eksteriør og interiør samt alle spor etter den militære aktiviteten innenfor vernområdet.
Merknad:
Telthuset er administrativt fredet.

Etableringen av Persaunet leir er knyttet til Den tyske marine og perioden 1940–45. Persaunet ble anlagt som forlegningsområde i tilknytning til ubåtstasjonen på Trondheims havn som bl. a. besto av de to store Ubåtbunkerne DORA I og DORA II (hvorav bare én ble fullført).
Trondheim hadde en nøkkelposisjon innenfor den tyske militærstrategien. Sammen med ubåtstasjonen på Laksevåg ved Bergen hadde stasjonen i Trondheim som oppgave å støtte ubåttoperasjoner i Nord-Atlanteren.
Persaunet leir er anlagt etter en U-formet plan, med bygninger plassert i vifteform for enden av buen og i rekker langs de to parallelle leirgatene. Buen fremstår riktignok ikke like tydelig som tidligere fordi en del av veien er erstattet av grøntareale og et mindre antall nye bolighus er kommet til. Men den opprinnelige bygningsstrukturen består i hovedsak fremdeles. Dette gjelder også resten av leirbebyggelsen. Etablissementet inneholder 41 bygninger, hvorav 28 foreslås vernet. Bygningene ligger spredt utover et relativt stort område. Mellom bygningene er det opparbeidet grøntarealer.
Tyskerne etterlot et omfattende anlegg, til tross for at leiren aldri ble fullført. Blant annet sto en rekke grunnmurer igjen. På disse ble det etter krigen oppført blokker av Forsvarets boligbyggelag. Andre elementer i anlegget, slik som 2–3 badebasseng/ brannnreservoarer eksisterer ikke lenger. På ett av bassengfundamentene er det oppført et nytt vedlikeholdsbygg. Videre er offisersmessen revet og en barnehage kommet til.
Leiren, som hovedsakelig er bygget for forlegningsformål, inneholder foruten forlegningssbygg, messebygg, sykestue, administrasjonsbygg og garasjer, enkelte mindre boliger m. v. To store betongbunkere med forlegningskapasitet utgjør et funksjonelt og bygningsmessig supplement til resten av leiren.
Bebyggelsen på Persaunet ble reist etter typetegninger. De holdt i utgangspunktet en meget høy bygningsmessig standard og fikk en utforming som tilsvarte den stilling og prestisje som ubåtvåpenet hadde innenfor det tyske militærsystemet. Allerede de tooetasjes forlegningene signaliserer dette. Til tross for at det har skjedd endel vindusutskiftinger og noen av bygningene er blitt rehabilitert innvendig, framstår leiren totalt sett som et enhetlig og meget godt bevart trehusmiljø hvor flertallet av bygningene har den opprinnelige veggkledningen i behold. Flere har også bevart opprinnelige detaljer som utelamper og dørhåndtak. Graden av opprinnelighet varierer, men generelt er den opprinnelige planløsningen bevart. Endel av bygningene har imidlertid også meget godt bevarte interiører.
Persaunet utgjør et svært godt eksempel på tysk leirarkitektur av høyere standard. Leirrbebyggelsen har i hovedtrekkene høy grad av opprinnelighet. Den karakteriseres av en solid og tiltalende utforming med en rekke arkitektoniske kvaliteter, noe som gjelder både eksteriører og mange interiører. Den U-formede planen er særskilt interessant som del av Den tyske marinnens oppbygning av anlegg i Europa. Bygningsutformingen og planen, samt grøntarealene gjør at Persaunet framstår som et meget verneverdig bygningsmiljø.
Videre inngikk Persaunet i en funksjonell sammenheng med bunkerne og andre anlegg på havnen som tilsammen utgjør en bevaringsverdig helhet.
Persaunet leir er derfor meget verneverdig i en nasjonal sammenheng. Som én av flere liknende ekstyske ubåtleire i Vest-Europa fra perioden 1940–45 og med bakgrunn i den marinestrategiske rolle som Trondheim var tiltenkt i Det tyske riket, framstår Persaunet også som interessant i et europeisk bevarringssperspektiv. Dette understrekes av at Persaunet later til å være den eneste bevarte forlegningsleir av et større antall ekstyske ubåtleire i Europa. Persaunet leir er derfor som helhet i fredningsklasse.
Formålet med bevaringen av Persaunet er å ta vare på den ekstyske forlegningsleiren. Etterkrigstidas bygninger faller utenfor dette formålet og vil følgelig ikke få noe spesielt bygningsmessig vern. Dette gjelder også de ekstyske garasjene som heller ikke er at vesentlig betydning for den historiske forståelsen av forlegningsleiren. Foruten bygningene omfatter vernet området innenfor rgensene til Forsvarets eiendom.

Depotet for Feltartilleriregiment nr.1 (AR1) ble lagt i umiddelbar nærhet til Ski jernbanestasjon. Gunstige transportmuligheter var viktig for lokaliseringen av det nye depotet, og fra Ski var det allerede etablert jernbaneforbindelse i flere retninger. Leiren var via et sidespor tilknyttet toglinjer både nord-, sør- og vestover.
Ski depotleir ligger på sydvestre side av Ski sentrum. Adkomst går gjennom villabebyggelsen som omgir leirområdet. Like ved går hovedveien vestover. Leiren ligger på et relativt jevnt og høyt moreneplatå.
Etablissementet Ski leir utgjorde tidligere tre separate bygningsmiljøer: Monsrud leir, Nordre leir og Magasinleiren.
Magasinleiren omfatter i hovedsak bygninger fra etableringsperioden i 1890-årene. Fra hovedporten i nord fremstår leirområdet (Magasinleiren) i dag som et u-formet tun. Lengst bak står en stor depotbygning (inv.nr. 0002) av tre fra omkring 1900. Den har teglmurte pillarer og høyt plasserte inngangspartier, som er utformet som kasser med utvendige trapper og vindfang. Bygningen er eksponent for en magasintype som fikk stor utbredelse særlig i tiden før og etter unionsoppløsningen. To vognmagasiner (inv.nr. 0006 og 0007) utgjør sidene i tunet. Bygningene har den opprinnelige bølgeblikkledningen og konstruksjoner av valset jern bevart. Disse er sjeldne i nasjonal sammenheng.
Etablissementet består videre av en 11/2 etg. oppsynsmannsbolig fra 1897 som er laftet og kledt med stående panel med detaljer i sveiserstil, en brannstasjon oppført i 1940 (inv.nr. 0039) og flere lagerbygg fra omkring 1900 (inv.nr. 0004, 0008, 0012 og 0013). Bygningene er godt bevart, og har høy grad av opprinnelighet med hensyn til materialbruk og detaljer.
(Fra Landsverenplan for Forsvaret 2000).
Ski leir bestod av tre områder: Ski Magasinleir, Monsrud leir (Nedre leir) og Nordre leir. Magasinleiren omfatter i hovedsak bygninger fra 1890-årene. Under den annen verdenskrig ble vesentlige deler av Nordre og Monsrud leir bygd ut av tyskerne til det de kalte lager Ski,
OPPRINNELIG OPERATIV SAMMENHENG
Depotet for Feltartilleriregiment nr. 1 (AR 1) ble lagt i umiddelbar nærhet til Ski jernbanestasjon. Gunstige transportmuligheter var viktig for lokaliseringen av det nye depotet, og fra Ski var det allerede etablert jernbaneforbindelse i flere retninger. Leiren var via et sidespor tilknyttet toglinjer både nord-, sør- og vestover.
VERN
Ski magasinleir har militærhistorisk betydning som depotleir for feltartilleriet og har hatt vesentlig betydning for stasjonsbyens fremvekst. Leirområdet er verneverdig både ut i fra historisk sammenheng og bygningstypene som er representert.
Leiren framstår som et helhetlig og godt bevart miljø med høy alder og stor grad av opprinnelighet. Depotbygningen fra omkring 1900 er et interessant og karakteristisk eksempel på magasinbygninger i tre fra denne perioden. Vognmagasinene har stor bygningshistorisk interesse som tidlige og godt bevarte eksempler på denne typen materialbruk og konstruksjon. Øvrige verneverdige bygninger er viktige for leirmiljøet.
Vernet omfatter bygningenes eksteriør og dels interiør, plasser, veier og andre spor etter militær virksomhet innen angitt område.

Ved lov av 1897 ble den allminnelige verneplikten innført også i «Rigets nordligste Landsdele». Landsdelen utgjorde en distriktskommando med standkvarter først i Tromsø, fra 1899 i Harstad. Under denne lå åtte kretskompanier, hvorav Bardu og Tromsø lå i Troms. Opprettelsen av kretskompaniene må ses i sammenheng med den generelle styrkeoppbyggingen mot Sverige og Russland. Når Bardu kretskompani fikk Setermoen som ekserserplass, skyldtes det hovedsakelig at stedet lå ved et veiknutepunkt med operativ betydning, men også at Bardu var kjent som leveransedyktig ved forpleining av militære avdelinger. Etableringen kan muligens også ses i sammenheng med et ønske om å markere statsmaktens tilstedeværelse i samiske områder.
Etablissementet ligger i Bardu i Sør-Troms, i det kuperte skogsterrenget hvor Seterelva og Barduelva møtes. Det har sitt tyngdepunkt i et triangel bestående av tre større leirområder; mot øst Artillerileiren, mot vest Kavallerileiren og mot syd Sanitetsleiren. Øst for Artillerileiren og RV 847 ligger Proviantleiren med Troms Forsvarsmuseum, grensende opp mot Kavallerileiren. I syd ligger Ingeniørleiren og Nesmoen repøvingssenter. Noen kilometer lenger syd finner vi leiren Hundtorp mellom RV 847 og Barduelva. Setermoen er et av de største etablissementene som inngår i Landsverneplan for Forsvaret.
Artillerileiren ligger på et terrengplatå med klart definerte grenser i bebyggelse og vei mot nord, vest og sør, og av terrengfallet mot Seterelva i øst. Den første ekserserplassen lå i dette området. Fra leirens første tid er intet bevart. Idag utgjøres leiren hovedsakelig av 50-tallsbebyggelse, hvorav flere bygninger har en høy grad av opprinnelighet.
Proviantleiren ligger på den såkalte Artillerisletta vest for Artillerileiren. Den er liten av utstrekning og består av ekstyske brakker, bygd som magasiner. Bygningene er på vei ut av Forsvarets eie og vil bli overtatt og skjøttet av Troms forsvarsmuseum.
Kavallerileiren ligger i et svakt skrånende terreng omgitt av skog. Leirens klareste avgrensning er terrengfallet mot Seterelva i vest og Barduelva i nord. Gamle magasinbygninger fra hhv. 1916, 1908 og 1918 på rekke langs et terrengfall utgjør leirens avgrensning mot nordvest.
Sanitetsleiren ligger som kavallerileiren i et svakt skrånende terreng omgitt av skog, og avgrenses av terrengfall mot nordøst og Ingeniørleiren mot syd. Leiren, som hovedsakelig består av 50-tallsbebyggelse, er organisert som et langtun. Befal og mannskap er plassert på hver sin kortende, mens Troms militære sykehus og garasje-/verkstedfunksjonene danner hver sin langside av tunet. Sistnevnte funksjoner vender bort fra tunet. Dette, sammen med vegetasjon, avskjermer de førstnevnte funksjonene.
Ingeniørleiren er todelt av RV 847. På vestsiden ligger verkstedbygg og Setermoen tekniske verksted. Det store verkstedbygget grenser opp mot Setermoen skytefelt og har direkte adkomst fra hjul-/beltetraséene i feltet. På østsiden ligger kontorbygget, lager og repetisjonsleir.
Infanterileiren (Nesmoen) ligger sørøst for Ingeniørleiren og utgjør nærmest en forlengelse av denne. Leiren består av lagerbygg og bygg for repetisjonsøvelser. Bygningene er i hovedsak fra 50-tallet, men med noen senere tilføyelser.
Hundtorp utgjør den sørligste delen av Setermoen garnison, og ligger noen kilometer syd for de øvrige leirene. Gården Hundtorp ble innkjøpt av staten i 1903, og opprinnelig anvendt som sommeretablissement for 6. divisjons skole.
Setermoen har stor militærhistorisk interesse. Setermoen var en av de første ekserserplassene som ble etablert i Nord-Norge etter at verneplikten i 1897 ble utvidet til å gjelde også de tre nordligste fylkene, og etablissementet har som øvingsområde for Brigaden i Nord-Norge hatt stor strategisk betydning i etterkrigstiden. Det er vesentlig å ta vare på bygninger som representerer begge disse epokene i etablissementets historie. Etablissementet har vært i kontinuerlig utvikling og det er få bygninger tilbake fra perioden frem mot annen verdenskrig. Unntakene er i stor grad tatt inn i landsverneplanen. I Kavallerileiren finnes det tre bataljonsmagasiner på rekke fra perioden 1908-18. Disse har en svært høy grad av opprinnelighet og er av nasjonal verdi. Videre finnes det i Hundtorp leir tre brakker fra perioden 1913-21 hvorav én har mye av sitt opprinnelige preg i behold. Her finnes også et tidligere telthus fra 1948 med en meget høy grad av opprinnelighet, som tas med som et sent eksempel på denne bygningstypen. Videre finner vi i artillerileiren en magasinbygning fra 1916 og et ladetrenhus fra 1914 som har en tilsvarende bevaringsgrad.
Ekstyske bygninger, hovedsakelig brakker, finnes i relativt stort antall. Med unntak av et mindre miljø i proviantleiren som vil bli overtatt og skjøttet av Troms forsvarsmuseum, er bygningene såvidt sterkt endret gjennom rehabiliteringer og ombygginger at de ikke er interessante i et nasjonalt perspektiv.
I likhet med de øvrige vertsetablissementene for Brigade N har bygningene fra 1950-tallet en meget tidstypisk utforming både mht. hovedform, materialbruk, og detaljering, og flere bygninger er likeledes tegnet av fremtredende arkitekter, I hvertfall artillerileirens mannskapsmesse samt befalsforlegning med messe er oppført etter arkitektene Blakstad og Munthe-Kaas' typetegninger. Kompanikasernen er utviklet av arkitekt Finn Hegle. Mange av 50-tallsbygningene har beholdt sitt opprinnelige preg. Det mest uforandrede miljøet - mannskapstunet i artillerileiren - er derfor tatt inn i Landsverneplan. Det samme gjelder velferdsbygningen "Setertun" fra 1956, som med sin karakteristiske utforming sterkt bidrar til å definere leiren mot Bardus sivile bebyggelse.