Hoveddelen av bruddet ligger i den V-ligste pynten og i foten av bergdraget, ca 10m over bunnen av den NØ-SV-gående dalen. I denne pynten er det arbeidet Ø-over og N-over inn i berget, slik at det er fremkommet en hule, og det er denne som er opphavet til navnet Tussestaua. Kleberen her er meget glimmerholdig, og det er også flere steder i bergveggen utenfor mye islett av kvarts. På hulens vegger, tak og bunn er det fullt av hakkespor. Det finnes også tufter etter gryter og påbegynte gryter på tak, vegger og sidene av bunnen, ialt 11, hvorav én vender bunnen ut. Tuftenes mål: D 37-48cm, h 8-12cm. I åpningen og i bunnen, inntil Ø-veggen: Sølefylt grop med mål 1,5x0,9x0,3-0,35m. Inn mot bunnen av hulen og i V-veggen: 2 prøvehull, tvm 8cm. I veggen helt innerst 2 minehull. På Ø-veggen mot åpningen 0,81m over bunnen er risset inn flere streker, hvorav følgende lar seg tyde: NSR 1750. Dette og minehullene viser at det har vært arbeidet i bruddet i nyere tid. Hulens mål: Dybde 4,5m, br og h i åpningen henholdsvis 1 og 2,5-3m, h innerst 1,5m. Fra åpningen og mot SV: Avfallshaug, sirkelformet, 3-4m br. Strekker seg ned mot dalbunnen. Hulens åpning er så å si helt skjult av tett løvkjerr og en tett klynge med mindre bartrær. På den loddrette bergveggen 8m NNØ for hulens åpning finnes 3 grytetufter og nedenfor disse en mengde svære blokker som i avfallshaugen. Den eldste driften har også gått i høyden, langs den stupbratte V-brinken av avsatsen ovenfor hulen. 4m Ø for toppen av åpningen under en veltet gran finnes flere innhulninger hvor det er tatt ut kleber. Videre N-over og dels i V-brinken av avsatsen ble det iakttatt minst 2 påbegynte gryter med mål 28x10m, samt en innhulning, ca 2x1,2-1,5m. På samme avsats, inn mot V-VNV-foten av den høyeste toppen er det brent på fjellet for å finne jernmalm. En blokk som er kløvd i to har kraftig rustfarve. Denne brenningen har sannsynligvis intet å gjøre med den eldste driften. Bruddet påvist for Jonn Øyrås, Evjovellen, 4820 Froland av Georg Aasen, Stensåsv 98, 4800 Arendal. Øyrås påviste bruddet for registrator i 1985. Bruddet ble besøkt i 1987 av Skjelsvik og Astrid Jaksholt Økland, Holta, 4790 Lillesand, for å få tatt noen kontrollmål. Ifølge "Litteraturen" ble det på eiendommen, uvisst hvor, og lenge før 2. verdenskrig 1939-45 funnet et guttehode og et mannshode av kleberstein. De kom for dagen under nyrydding eller diking. Hodene ble spikret opp på hver sin stake men dessverre er de forlengst kommet bort. Over telefonen 21.01.1988 opplyste Georg Aasen at vedskjulet som hadde jordgulv, ca 1940 ble gravd dypere og gjort større. Massen fra dette arbeidet ble kjørt til en sandhole inntil veien opp til gården. Mulingens kan ting av interesse ha gått med under dette arbeidet. Han opplyste også at han kunne huske at det lå "fater" oppe i bruddet.

R03: 1 kullgrop For beliggenhet: Se CR 053-5-1, 3, utsnitt 1. Nummereringen gjelder kartutsnittet.

R07: 1 kullgrop. For beliggenhet. Se CR 053-5-1,3. Utsnitt 1. Nummereringen gjelder kartutsnittet.

R08: 1 kullgrop. For beliggenhet. Se CR 053-5-1,3. Utsnitt 1. Nummereringen gjelder kartutsnittet.

Lagt direkte på berget ved N-kanten av skråningen ned mot Geitstjønn/Geistjønn: Rundrøys. Klart markert i Ø-S og V. Tydelig i terrenget. Bygget av stor og middelsstor rundkamp og bruddstein. Noe utkastet i N. Ingen vegetasjon. D 7m, h 0,6m.

Kontrollregistrering 2018:
Fangstanlegg for elg. Anlegget består av 22 fangstgroper, som er lagt langs den austre bredden av elva Tundre på Tundramoen. Anlegget ligg mellom berglendt og brattare terreng i sør, over ein flatare furumo til elvemøtet mellom Tundre og Åstre i nord. Fangstgropene er i hovudsak orientert aust-vest, og har fanga opp elgtrekket over Tundre.
Fangstanlegget er tidlegare registrert av Øystein Mølmen. Registreringa er publisert i rapporten "Viltbiologiske forundersøkelser i Jotunheimen/Breheimen felt 2" (1976) som registrering nr. 70, og i boka "Jakt- og fangstkulturen i Skjåk og Finndalsfjellet" (1988). Anlegget er også registrert av Per Dagsgard, nummer EG7-EG27.
Eldre skildringar:
Lengst N i feltet og SØ for krysningspunktet mellom Tundraelva og Ostraelva og ca 8m S for Ostras elvekant: 1. Dyregrav, oval med voll, orientert Ø-V. 2 trestubber i N-sida. L 5m, br 3,5m, dybde 1m. Ca 75m SV for 1 og ca 18m SØ for Tundraelva: 2. Dyregrav, oval med voll, orientert NØ-SV. En del småfuru langs N-kanten. L 5m, br 4m, dybde 1,3m. Ca 68m SSV for 2 og ca 12m Ø for Tundraelva. 3. Dyregrav, oval med voll, orientert NØ-SV. En furu i S og en i V-kant. L 5m, br 4m, dybde 1,6m. Ca 80m SSV for 3 og ca 5m Ø for Tundraelva: 4. Dyregrav, oval med voll, orientert NØ-SV. To furu i bunnen av grava. L 5m, br 4m, dybde 1,6m. Ca 17m ØSØ for 4 og rett under kraftlinjen som går i NØ-SV-lig retning: 5. Dyregrav, oval med voll i V-kant, orientert NØ-SV. En del småfuru og osp rundt kanten. L 3,5m, br 2,5m, dybde 0,8m. 28m SSV for 5 og i kraftlinjetraseen: 6. Dyregrav, oval med voll, orientert Ø-V. Furutre i Ø og S-kant. L 6m, br 4,5m, dybde 2m. 48m NNV for 6: 7. Dyregrav, oval og med antydning til voll, orientert Ø-V. Furutre i Ø-, S- og V-kant. L 4m, br 3m, dybde 1m. 11m SSV for 7: 8. Dyregrav, oval med antydning til voll, orientert Ø-V. 3 furuer i Ø-kant. L 4m, br 3m, dybde 1,7m. 17m ØSØ for 8: 9. Dyregrav, oval og med antydning til voll. Furutre i N-, Ø- og S-kant. L 4,5m, br 3,5m, dybde 1,6m. 29m VSV for 9 og 25m SSV for 8: 10. Dyregrav, oval og med voll i SV-delen. Orientert Ø-V. Furutre i V. L 5m, br 3,5m, dybde 1,5m. 30m S for 10: 11. Dyregrav, oval og med voll, orientert NØ-SV. L 6m, br 4m, dybde 1,8m. 150m NØ for krysset der de to skogsbilveiene møtes; 5m NV for den N-ligste skogsbilveien og i SØ-skråningen av moreneryggen på V-siden av veien: 12. Dyregrav, oval og med voll, orientert SV-NØ. L 4m, br 3m, dybde 1,2m. 46m SV for 12: 13. Dyregrav, oval med voll, orientert SØ-NV. En furu i NØ-kant og en i SV-kant. L 3,5m, br 2,5m, dybde 1,2m. 11m S for 12 og på SØ-siden og kant i kant med den N-ligste skogsbilveien: 14. Dyregrav, oval og med svært markert voll, orientert Ø-V. Furu i NV- og SV-kant. L 6m, br 4m, dybde 2,2m. 30m S for 14: 15. Dyregrav, oval og med voll, orientert NØ-SV. Noen furutrær i NV-del. L 5m, br 4m, dybde 2,5m. 28m SV for 15: 16. Dyregrav, oval og med voll. 2 stubber i SØ-kant. L 5,5m, br 4m, dybde 1,6m. 7m S for 16 og på N-siden og kant i kant med den S-ligste skogsbilveien: 17. Dyregrav, oval og med voll, orientert Ø-V. Småfuru i S-kant. L 4,5m, br 3,5m, dybde 1,5m. 10m SSV for 17 og 5m S for skogsbilveien: 18. Dyregrav, oval og med voll, orientert NØ-SV. En del furu i Ø- og S-kant. L 6m, br 4m, dybde 2m. 36m SSV for 18: 19. Dyregrav, oval og med voll, orientert VNV-ØSØ. En del furu rundt kanten. L 5m, br 3m, dybde 1,6m. 85m S for 19: 20. Dyregrav, oval, orientert NØ-SV. Furu i V-kant. L 7m, br 5,5m, dybde 2m. 63m SSV for 20: 21. Dyregrav, oval og med voll, orientert Ø-V. Furu rundt kanten. L 6m, br 4,5m, dybde 2m. 60m SSV for 21: 22. Dyregrav, oval og med voll, orientert SØ-NV. Furu i NV- og SØ-kant. L 6,5m, br 5m, dybde 2m. Dyregravene 1-11 er oppbygd av grus og småstein. Dyregravene 12-22 er oppbygd også av større stein samt grus. 2012: Svært mange rotvelter i hele området der fangstgropene ligger.

190m SV for Forøysund, i en liten bukt på N-siden av øya: Steinalderboplass, utvasket. Umiddelbart S for boplassen kommer en kvartsåre opp i dagen. Denne har muligens vært benyttet til hardmateriale.

Rundhaug. Klart markert. Bygd av jord og sand. Haugen er nå uten skader etter at den ble restaurert av Oldsaksamlingen i 1973. Før restaureringen var det et rektangulært krater i toppen. L NNØ-SSV ca 4m, br 2,5m, dybde 0,5m. En liten "renne", helst et tråkk, førte inn til kraterets N-side. Ca 1,5m Ø for krateret, med bunnivå ca 1,75m lavere: Skyttergrav etter tyskerne. Veggene gravd loddrett ned og støttet med tørrmur av bruddstein. L NNØ-SSV ca 3,75m, br i S-enden ca 2m, dybde 1-1,5m. Ca 2m SV for kraterets SV-hjørne, mindre inngraving, ca 4m N-S, br 2m, dybde under 0,5m. I haugens SV-del: Skyttergrav av samme bygning som førstnevnte. L NNV-SSØ ca 2m, br 1m, dybde 1m. Ellers var det mindre skader, delvis krøtterstier. Haugen er bevokst med gress, liljekonvaller og digre eiketrær. D ca 25m, h ca 4m. Kalles Dronninghaugen, og etter tradisjonen skal en dronning være gravlagt i den.

Noe uklart markert, steinblandet og gressbevokst rundhaug, som tegner seg tydelig i terrenget. Ingen av folkene på gården kan huske at det har vært stein på overflaten. Urørt. Diam. Ca. 10 m, høyde ca. 0,8 m.

Inntil og S for steingjerde som er grense mellom Ottavatn og den dyrkede marken, ligger en oval steinblokk, kalt Olavssteinen. Ifølge reg M. Blindheim skal det finnes ialt 9 korsmerker og 1 grop på steinen som alt er innhugget. Pga vegetasjon var kun 1 kors og gropen synlig ved reg 1982. Mål iflg Blindheim: NV-SØ 2,45m br 1,35m Gropens d 9cm; dybde 5cm. Mål armer på det største korset: 17 og 13cm minste korset : 7 og 6 cm. Se skisse v/M. Blindheim. Steinen har vært kjent lenge, men ble gravd frem igjen i 1965.
Befaring 25.7.2014: vegetasjon er ryddet og stein vasket hovedsaklig ren for mose. Alle 9 kors og grop er godt synlige.