Langkyrkje i stavkonstruksjon bygd omlag 1300, med takryttar over den vestre delen av skipet. Kyrkja har skorder og er datert til perioden mellom 1300 og 1537, medan interiøret er heilt ut prega av 1600-talet. I 1633 vart det gamle koret i stavkonstruksjon rive og eit nytt tømra med lik breidde som skipet. Samstundes vart det bygd til eit dåpsrom i vest, der ein nytta det meste av material frå det gamle koret. I tida før 1689 vart det bygd til eit sakristi i tømmer. Våpenhuset vart reist i 1661-63. I 1648 og 1810 vart takryttaren fornya. Mellom skip og kor står eit korskille med tralverk på begge sider av en inngang der det tidligare stod dører. Kvernes stavkyrkje høyrer saman med Grip og Rødven til gruppa med stavkyrkjer som vert kalla møretypen. Dette med grunn i særeigne løysingar i stavkonstruksjonen som har likskap til grindebygg. Kyrkja nyttast ved særskilde høve.

Kirkegården er ikke i bruk. Avgrensing av middelalderske del er uavklart. Nøyaktig avgrensing må gjøres i felt. Nåværende avgrensing er gjort ut fra flybilde Kristiansund-Averøy 2010 (Norge i bilder) og kart i Riksantikvarens arkiv 1:500 fra Averøy kommune 1994. Avgrensing mot vest følger eiendomgrense.

Middelalderkirkegården er i bruk. 7 gravleggelser fra tiden etter 1945. Seneste gravleggelse 1988. Anslagsmessig avgrensning i N, S, Ø og V. Eldste kjente kirkegårdsavgrensing er fra 1853 og viser trolig en gammel avgrensing (Brendalsmo & Stylegar 2001:8, 15f).

SKÅLA (KVINNHERAD, hovedkirke), gnr. 82 Skåla (Kvinnherad sogn). Skåla er gammelt krongods, og på 1500-tallet lå gården til lagmannen i Bergen. Et stedsnavn på gården er Årmannshaug (Havnelid 1988:142f). Steinkirken (Rosendal kyrkje) står på (gnr. 82) Skåla om lag 300 m opp fra Skålavika. Den har rektangulært skip med et smalere, rektangulært kor samt en tilnærmet kvadratisk tårnfot i vest. Bygningen har kleberkvader i veggåpninger og utvendige hjørner. Samtlige veggåpninger har spisse buer, hvilket gir antydning om en byggetid i siste fjerdedel av 1200-tallet. Tårnfoten har stein i varierende størrelse, mens skipet har tydelige avrettingsnivåer. Skipet har tre portaler, koret én, og det er portal uten døranslag melom skip og tårnfot, samtlige spissbuede, mens den brede korbueåpningen har rund form. Koret har et stort, tokoblet vindu i sør- hhv. østveggen samt to mindre i nordveggen. Skipet har to vinduer i nord-, sør- og vestveggen, og tårnfoten har små lysglugger i nord- og sørmuren samt to lydglugger i vestveggen. Tårnfoten har klokkeloft, en lav mellometasje og en høy underetasje (NK 152f). Den rundbuede korbueåpningen skal visstnok tidligere ha vært om lag 2 m smalere og spissbuet. Kleber til kirken skal være hentet på (29) Netland på Hatlestrandi (Stuland 1924:188). Kirkens inntekter er ikke nevnt i BK, mest trolig fordi siden der den skulle stått mangler, men i registeret 1408 er det ført Malmanger require in Skala (dvs. For Malmanger, se under Skåla, pers.kom. Espen Karlsen). Malmanger er ikke kjent som kirkested. En mulig forklaring kan være at siden Skåla mest trolig var fylkeskirke og gården således krongods, kan BK`s skribent ha villet fokusere på prestens bosted og ikke kirkestedsgården slik vanlig er i BK. Kirkegården kan se ut til å ha bevart sin middelalderske utstrekning mot vest, sør og øst, og mot nord kan en utvidelse leses av en terrassemur (NK 166). På kirkegården sto rundt 1900 om lag 40-50 hjulformede gravsteiner i kleber, med middelaldersk form, men disse skulle være produsert og brakt over fra Østlandet tidlig på 1800-tallet (Bendixen 1904:224). Inne på kirkegården sør for kirken skal det være observert rester av kalkmurt mur under graving for en grav (NK 153). Muligens kan dette være et lite kapell, eller en anakoretbolig (jfr. Seljord og Tuddal kirker i Telemark). ”Gravhøie og Steenrøser findes paa flere Steder i Præstegjeldet, større og mindre, men fornemmelig paa Gaardene Skaale [etc] (…) Paa Gaarden Skaale er nede ved Søen en Fordybning i Jorden af 60 Alen Længde og 30 Alen Bredde, formodentlig et gammelt Skibsnøst” (Neumann 1836:272). ”Skåla, som har vore den sentrale garden i denne bygda, har hatt mange graver frå eldre jernalder, men dei fleste funna har kome bort. Langs med terrassekanten ved kyrkja låg fleire gravhaugar” samt et større flatmarksgravfelt fra yngre jernalder funnet ved dyrking i 1918 (Vaage 1972:71, 92ff). Skråningen ned mot åkerstykket Kyrkjegarden på bnr. 5 kalles Kyrkjebrotet (Havnelid 1988:165). (kartreferanse: AN 047-5-4). (KIldegjennomgang til registrering av middelalderkirkegårder sv NIKU ved Jan Brendalsmo, RA sak 06/02235-48)

KVITESEID ST. OLAV (?) (hovedkirke), gnr. 22 Kviteseid (Kviteseid sogn). Steinkirken har rektangulært skip og rektangulært, smalere kor med apsidal avslutning. At den tilsynelatende ikke har hatt vestportal skyldes trolig at vestveggen, etter at denne på et tidspunkt var falt ned (jfr. Nygaard 1996:37f), ble murt opp igjen uten portalen og kun med et vindu. Kirken står ved bredden av Kviteseidvatn på (gnr. 22) Kviteseid. Trolig har flere av de omkringliggende gårdene vært del av opphavsgården Kviteseid i tiden da kirken ble reist. I 1914 het det at Kviteseid tidligere var prestegård (NG 353), noe den nok var fram til den nye Kviteseid kirke i 1915 ble bygd på (41) Opsund Midtigard noe lenger nord i sognet. Den mulige dedikasjonen til St. Olav baseres på en Olavssaga (jfr. Nygård 1996:37). Kirken står rett ved nåværende tun på Kviteseid, og under 100 m sør for kirken ligger rester av et gravfelt. Rett ned/øst for kirken og tunet stikker et lite, markant nes ut i Kviteseidvatn kalt Kauphamar, og nord for dette finnes lokalitetene Kauphamarbukti, Kauphamarødden og Kauphamaråsen. Nordnordvest for kirken, på andre siden av fjellet ved Strauman ligger Klokkarodden. (Kildegjennomgang til registrering av middeladerkirkegårder av NIKU ved Jan Brendlasmo, RA sak 06/02235-21).

Beskrivelse fra lokalitet:
Fornminne: Trekkvei og samleplass for rein. Fra området mellom Stormiddagshaugen og Svartflauglia går en gammel trekkvei for rein ned mot Sausvatnet ut på to utstikkende nes, Grøtnesodden og et mindre nes øst for denne. Disse fungerte som samleplasser for reinen på vei til vinterbeiter lenger ut mot kysten og øyene. Sausvatnet ble brukt som transportåre. Sommerbeitene var inne i Lomsdalen og i Vefsn.
Beskrivelse fra Enkeltminne:
Reintrekk og samleplass for rein.

I 1620 kalles kirken for «Nøstwold kiercke» og sognet «Huidingsøe». Nåværende kirke står rimeligvis på samme sted som middelalderkirken. I en fortegnelse over inventar i kirken i 1620 nevnes det sedvanlige (kalk og disk av sølv, alterduk, en lysestake av tre og en av jern, en klokke, en tjærekjele og en stige, et timeglass) samt at messeserk og messehagel da var «ringe» dvs. utslitt. Kirken tok tiende men hadde ingen landskyld, og på dette tidspunkt «er der nu jngen kirkekjør». Det er således liten tvil om at kirkestedet er middelaldersk.

Middelalderkirkegården er i bruk. Det var mer enn 10 gravleggelser etter 1945 ved registreringen i 2008. Seneste gravleggelse var da 1996. Avgrenset av kirkegårdsmur i Ø, V og N, anslagsmessig avgrensning i S.
Første gang kirken på (gnr. 16) Nordbø nevnes er i 1293, da bygselbøndene på Kvitsøy ble pålagt av abbeden i Munkeliv kloster i Bergen – som eide grunnen – å vedlikeholde gårdshusene samt holde kirken med lys som del av bygselkontrakten (DN XII:16).

Tunkontekst. Tunet lå der hagebruksskolens bygninger nå ligger, i overkant av midtlia før denne faller brattere ned mot fjorden. Kirken står på ei lita flate. Ca 50m ned og SSV for kirken står en bauta mellom gravene. Mer enn 10 gravlagte etter 1945. Yngste gravlegging 2013.
Biskop Nannestrad beskrev i 1750 kirken som en tømmerbygning med korsformet grunnplan, samt at ”Kirkegaarden er vel indhegnet med Steen, men for trang”.