Uryddig steinhaug beliggende inntil fast fjell i Ø. En del trefliser i gravas sentrale deler som kan være sekundære. Orienteringen er noe uklar, men trolig N-S. Gravas mål er 1,3 m x 2,8 m.

Grav 2 i utgravningsrapport fra 1995. Ei delvis tørrmurt kiste, orientert ØSØ-VNV med innvendig lengde på 2,2 m og bredde på 1,5 m. Rektangulær med åpen gavl i V. Fast fjell danner bunnen i grava samt kanten i S hvor også løs stein er lagt oppå. Stein er stablet på hverandre i N og Ø i høyde 0,5 m. I bunnen av grava ligger noe sand.
Noen har forsøkt å rekonstruere kista/grava. Stein som ligger oppe på kanten, særlig i S, har en lavbevoksning som viser at de har vært flyttet på.

Slakteplass for hval. Sannsynlig knyttet til russisk overvintringsfangst.

Slakteplass for hvalross. Ligger i samme bukt som overvintringa i 1904-05 fant sted og like i nærheten av russetufta og kulturmiljøet der. Stranda er en god hvalrosstrand og egnet som slakteplass. Slakteplassen er sannsynlig knyttet til russisk overvintringsfangst.

Strukturen består av en rektangulær tørrmur med åpning i SSØ. Muren er høyest i NØ – 0,5 m. Åpningens bredde i SØ er på 0,6 m. "Gulvet" inne i steinmuren er tildekket med mose/torv. Selv om konstruksjonen er liten, kan det ha vært plass til en mann inne i denne.
Ut fra plassering fungerte konstruksjonen trolig som et utkikkspunkt. Beliggenheten oppe på fjellryggen ga fritt utsyn i alle retninger, ikke bare over havet, men også over strendene N og S for fjellryggen hvor hvalrossen kunne ligge. Den høye plasseringen gir god sikt ned i bukta på begge sider av fjellryggen, nødvendig for å kunne oppdage stimer med kvitfisk. Fra den sirkulære tørrmuren er det fri sikt til russetufta, E9-007, nødvendig for å gi signal om mulige byttedyr i nærheten.

Arne Dalland grov i 1968 ut det meste av det indre arealet i tuften, hvor han gjorde en rekke funn, særlig av keramikk, men blant funnene var også en mynt, en tang for å støpe kuler, lærsko, en knapp av hvalrosstann og et korsformet hengesmykke av kobber eller bronse som ble båret som et religiøst symbol rundt halsen. En kompletterende utgravning av samme lokalitet ble gjennomført av Kulturminnevernet for Svalbard og Jan Mayen i 1995 (Jørgensen 1995, 2012).
De bevarte restene etter pomorenes hus består av nederste omfar av to tømmerbygninger og noen hjørnestolper. Husene hadde hatt lik orientering (NNØ-SSV), parallelt med stranden, og bare deler av syllstokkene var bevart. Utgravningen viste at det eldste huset hadde brent ned til grunnen. Kun deler av de forkullede syllstokkene var bevart, og et massivt lag trekull dekket gulvnivået. Langveggene hadde vært bygd av plank, mens kortveggene var bygd av rundtømmer. Hytta målte 3,4 m x 5 m og hadde, så det ut til, hatt bare ett rom. En kvadratisk teglsteinsovn hadde stått i det nordøstlige hjørnet, og langs østveggen hadde det stått en sengebenk. Det var ingen spor etter gulvplanker, og hytta hadde derfor trolig hatt jordgulv. De bevarte delene av trekonstruksjonen var sterkt brannpåvirket, særlig bak ovnen og sammen med det massive laget av trekull som dekket gulvet, er dette en sterk indikasjon på at hytta hadde tatt fyr, kanskje først i veggen bak ovnen.
Det yngste huset, som lå rett oppå det eldste, hadde hatt to rom, ett som dekket den sørlige delen av den gamle ettromshytta og et slags tilbygg på nordsiden som dekket den nordlige delen og fortsatte utenfor den. Det sørlige rommet, som var bygd av laftede tømmerstokker, målte 3,4 m x 3,2 m, og hadde hatt samme type ovn som i den eldste hytta. Det nordligste rommet var bygd i en lettere konstruksjon bestående av sleppverksvegger, det vil si en byggeteknikk med fire hjørnestopler med vertikale spor eller en not hugget inn, og hvor veggplankene er innfelt. Hjørnestolpen i nordvest ser ut til å være skjevt plassert, men det skyldes trolig bevegelser i jordmassene etter at huset ble forlatt. Rommet med sleppverksvegger var 3,4 m bredt og 2,9 m langt, slik at hele husets grunnflate hadde vært 3,4 m x 6,1 m, tilsvarende omkring 20 m2.
Siden kun den nederste del av konstruksjonen var bevart, ga utgravningen få svar på andre konstruksjonstrekk ved huset. Små biter av kråkesølv med gjennomborede hull ble funnet i de dypeste jordlagene, mens vindusglass ble funnet noe høyere oppe. Dette indikerer at den eldste hytta har hatt vindusåpninger dekket med kråkesølv, mens den yngste har hatt vindusglass.
Vi har få indikasjoner på når det eldste huset ble bygd, men det yngste var satt direkte oppå det eldre, og kun et tynt sandlag skilte de to bosetningsfasene. Det kan tyde på at det yngste huset ble bygd ganske raskt etter at det eldste brant ned. Basert på feltregistreringer og skriftlige kilder finner Chochorowski (1999:40–47) at Habenichtbukta har hatt to påfølgende bruksfaser: den første i perioden 1730–1800 og den siste 1800–1840. Det yngste huset på Kapp Lee representerer mest trolig den siste fasen da stasjonen i Habenichtbukta var i bruk, men vi kan ikke sikkert si om det eldste huset også stammer fra denne fasen. Stratigrafien samt det faktum at det yngste huset var bygd direkte oppå det eldste, tyder på en tilnærmet sammenhengende bruk.

Området vest for russetuft E9-019 skiller seg ut fra omgivelsene med et kraftigere mosedekke. Dette finnes også inn mot tufta i N og S. Utvilsomt skyldes dette store mengder organisk materiale (møddingmasse) som er deponert like utenfor døråpningen. I og på mosedekket SV - V - NV for tufta er en mengde dyrebein synlige, trolig hovedsakelig av hvalross og rein. Dette strekker seg ned mot bukta i VNV. På overflata sammen med beinene lå en god del keramikk, hovedsakelig innen en avstand av 20 m fra tufta.

Grav orientert N-S. Murt opp av stein på 3 sider (tørrmur). Fjell i Ø. Stålwire og treverk i bunnen.
Innevendige mål: 0,8 x 1,2 m. Utvendige mål: 1,4 x 2,1 m.

Mulig nødly. Ligner på en kraftig teltring eller et sammenrasket nødly. I en sprekk mellom to store steiner har det vært ildsted. Treverk sees spredt rundt i området. Vanskelig å anslå alder. Ca. 30 m øst for nødlyet er det muligens en grav (E9-003).

Beskrivelse fra lokalitet:
Fornminne: Steinalderlokalitet. I to prøvestikk med 5 meters avstand ble det funnet spredt trekull og fire avslag av kvartsitt og flint samt et stykke rå asbest (Ts. 9682).
Beskrivelse fra Enkeltminne:
Steinalderlokalitet. Trolig dreier det seg om en "sitteplass"/utsiktslokalitet. H.o.h. ca. 42 m.