På selve toppen av moreneformasjonen ble funnet spredt kull, samt avslag av kvarts og flint. På et begrenset område på en av sidene av ryggen fantes spor av et noe bedre kulturlag.

Om lag 12 m fra vannet og oppe på selve moreneryggen ble funnet spredt kull samt noe avslag av kvarts og flint. Avslagene lå helt oppe i dagen.

Om lag et par hundre meter nord/øst for de to steinene (se Skyrvenut V og VI) og litt høyere oppe under selve Skyrvenuten, er fjellet temmelig oppsprukket, slik at det danner seg små hyller og knauser. Under dette knausberget, som ligger nøyaktig 1110 m.o.h., skrår terrenget slakt ned til elva rett i sør og til de to vannene. En del av knausfjellet danner en liten heller som igjen - godt i ly av uvær både fra vest og nord - delvis skjermer plassen også for østatrekken. Foran helleren danner terrenget en liten terrasse ca. 10 m lang og 2 m bred. Nedenfor er skråningen nokså steinete. Prøvegravning av et felt på ca. 2,5 m² viste spor etter tilhold av fangstfolk. Her ble således funnet kull og avslag av grønn kvarts. Dessuten fantes en rusten jernnagle.

Her er det god strand og fin båtplass flere steder i bukta på sørsiden av boplassen. Boplassområdet er nokså steinete og forholdsvis begrenset, men en liten knaus på 2-3 meters høyde på nord- og vest- og delvis også på østsiden av boplassen danner en liten lun lokalitet et par meter over vannet. Ved prøvestikking ble funnet kull og flint om lag 8 m fra vannet. Lokaliteten ble senere gravet ut.

På Ø-V-gående rygg S for veien til Opheimstølane med åpen vegetasjon, beitemark. Langs ryggen sees fra Ø mot V: 3 kolgroper, i grop med mye slagg i vollen og med 3 steintrinn som fra S-sida går opp til gropa; denne gropa har flere steinheller i botnen. V for slaggforekomst: 1 kolgrop og V for denne sees 1, muligens 2 tufter. Lengst V i feltet er det en kolgrop. Kolgropene er rektangulære, mål fra 1,5-3mx1-3m, dybde 0,5-1m. Gropa med slagg i vollen er den største, mål: 3x3m, dybde 1,2m.

To lave steinrekker synes å lede fra vannet opp til graven. Situasjonen er således ganske klar. Reinen har under trekkene skydd de store myrflatene - den har strøket langs den smale, tørre strandstripa og her var flokkene nødt til å passere graven og gjerdene som ledet fram til den. Et bedre sted for en dyregrav kunne knapt finnes. Dyregraven er dels gravet ned i den tørre bakken, dels er den murt opp slik at den danner en markert forhøyning. Den er bygd av store, forholdsvis regelmessige steinheller. Graven er rast noe sammen, men stort sett er den godt bevart og det er ingen vanskelighet å fastslå hverken form eller dimensjoner. Den er nå ca. 1 m dyp, men opprinnelig må den ha vært minst 1,5 m. Øverst er den ca. 90 cm lang og 80 cm bred, og den vider seg en del ut mot bunnen. Et merkelig forhold er det at graven har vært bygd slik at den har raget noe opp over terrenget. Dette er et trekk som må være svært uvanlig. Selv om denne dyregraven har noen andre dimensjoner og en litt annen utformning enn det som ofte synes å ha vært vanlig, når det gjelder slike fangstgroper, kan det ikke være noen tvil om at det dreier seg om en dyregrav beregnet på fangst av rein.

Midt på tangen - på selve toppen av ryggen - ble funnet spor etter en boplass. Her lå et markert sandlag under torva og i dette laget ble funnet spor etter kull, samt avslag av kvarts. Fra lokaliteten er det ca. 12-15 m til vannet på begge sider.

Den andre store steinen (se Skyrvenut V), som ligger noe høyere oppe og om lag 50 m lenger vest, gir ikke så gode vilkår for ly og tilhold. Her er mer værhårdt og plassen er noe mer begrenset. Her er imidlertid også et bra halvtak mot sør. Prøvestikk viste spor etter tilhold. Her var kull og her fantes et ildsted. Det ble imidlertid ikke foretatt noen nøyere utgravning og ved stikkingen ble ikke funnet flint, kvarts o.l., som kan gi grunnlag for noen datering.

Stedet er temmelig værhårdt, men det er god strand og forholdsvis lun båtplass i buktene som skjærer inn på begge sider av odden. Et par avslag av kvarts lå helt oppe i dagen på toppen av odden. Prøvestikk viste spredt kull i sandlaget under torven især på ryggen av odden i sørskråningen.

11 kullgroper. ID130064-1, 3, 6 undersøkt av KHM 2015.