Tuft, rund, 7 m i diameter, kraftig markerte voller. Ser ut til å ha hatt to bruksperioder, i og med at det er ett dobbelt sett med voller. Den har en inntil 1 m høy ytre voll som er 2 m bred og en indre voll som er 1 m bred. Innerste sirkel har en klar rund steinsetting. Kan tuften være en spekkovn? Ligner ovnene fra Svalbard. Datering 16-1800-tallet?
2019: Kartfesting svært omtrentlig og basert på beskrivelse sett i lys av ortofoto og terreng. Må om mulig kontrolleres i felt for nøyaktig geometri. Kan ligge et annet sted på Sarnes som passer med beskrivelsen og kan ha blitt fjernet.

NESTA (SELBU), gnr. 67/1 Selbu prestegård (Selbu sogn). Eldste omtale av kirken er ved sognet/prestegjeldet i 1409 (Sælbo sokn, DN I:618). Steinkirken står på (gnr. 67) Selbu Prestegård hvis opprinnelige navn er Nesta. Den eldste steinkirken hadde rektangulært skip og smalere, rektangulært kor. ¾ m vest for skipets vestvegg står et frittstående tårn (kastell?). Trolig er koret bygd først, som et separat tiltak; en oppmålingstegning viser at korets grunnmur har en noe skjev vinkel på skipet. Kirken har kvader fra et lokalt brudd. Steinsorten er omvandlede sandsteiner, en type som ligner mer på marmor og grønnskifer med hensyn til hardhet enn på kleber. Av skipets portaler er det bare vestportalen som er helt intakt. Den har kvader med figurer og masker samt søyler og blindbuer i miniatyr. Maskene er mer naturalistiske i sin utforming enn de tilsvarende på Sakshaug, Værnes og Ranem, og Trebbi (1977:233) mener derfor at de er noe yngre enn disse. Trolig kan de være hogd på 1150-60 tallet. Alle de tre portalene i skipet er rundbuede med flate vanger, kun den i vest har utvendig recess. Nordportalen har en stor tympanon med kors i høyt relieff med rosetter på hver korsarm samt en serie skjoldfelt langs buekanten dekorert med kors, liljer, livstreet og andre motiver. Den er hogd i samme steinsort som vestportalen. Trebbi (1977:238) plasserer tympanonen i domkirkens periode med foldekapitéler, så trolig er den hogd på 1150-60 tallet. Det kan være at tympanonen i nordportalen opprinnelig har stått i korportalen. Begrunnelsen for en slik antagelse er at tympanonen ikke har nordportalens proporsjoner og at portalen mangler vederlagsstein over portalvangene. Da kirken ble ombygd på 1800-tallet ble det middelalderske koret revet, og vi kjenner kun dettes grunnplans utforming og utstrekning. Bygningen ble ikke særlig grundig undersøkt under restaureringsarbeidene på 1900-tallet, og den er heller ikke arkeologisk utgravd. Vest for skipet, i en snau meters avstand står et tårn. Tårnfoten har rundbuede vinduer mens portalen mot øst har spissbue, lik vinduene i tårnets andre og tredje etasje. Den spisse portalbuen må være satt inn sekundært, noe som trolig bekreftes ved at buekvaderene ser ut til å være tilhogd i bakkant for å tilpasses det eksisterende murverket. Videre har portalen foldekapitéler som nok er hogd på 1150-60 tallet. Portalbuen kan derimot ikke være hogd før tidligst på 1170-tallet. Tårnets to øverste etasjer må også være bygd på dette tidspunkt eller seinere. Et påtagelig trekk ved forholdet skip – tårn er at skipets vestvegg flukter med tårnets østvegg, hvilket har medført at skipets vestvegg ikke er murt i rett vinkel på skipets langvegger. Dette ville høyst trolig ikke skjedd dersom tårnet og vestveggen ble bygd samtidig, selv om tårnet er frittstående. Høyst sannsynlig er skipet på et tidspunkt blitt forlenget mot vest, og i møtet med tårnet ble vestveggen tilpasset dettes vegglinje mot øst for at det skulle ble en jevnt bred åpning mellom tårn og skip. Dendrokronologiske analyser av takverket i skipet viser at tømmeret til dette ble hogd i 1176/77, og at tømmeret til et oppheng for klokke i tårnets øverste etasje ble hogd noe etter 1283 (ytterveden mangler). Trolig kan det skisseres følgende tre hovedbyggefaser ved Selbu kirke: først ble koret bygd som et separat tiltak. Tidspunktet er usikkert i og med at vi ikke har bevart korportalen som dateringshjelpemiddel, men rimeligvis stod det ferdig noe tid før skipet, kanskje rundt 1150. Dersom tympanonen opprinnelig stod i korportalen faller denne byggefasen bort, for buefeltet har samme datering som skipets vestportal (med mindre tympanonen ble satt inn sekundært). Deretter ble skipet murt opp som neste hovedbyggefase på 1150-60 tallet, men i en kortere variant enn den vi ser i dag. Tårnfotens kapitéler daterer også dette bygget til 1150-60 tallet, så det frittstående tårnet må være murt samtidig med skipet. I tredje hovedbyggefase ble skipet forlenget mot vest og vestportalen gjenanvendt. Dette arbeidet kan ha skjedd på 1170-tallet jf. dateringen av skipets takverk. Stilmessig er det ingen ting i veien for at tårnets to øvre etasjer ble murt opp i hovedfase tre og at buen i tårnportalen samtidig ble skiftet ut. Alternativt kan tårnet være påbygd i samband med installeringen av tårnklokken etter 1283.
En indikasjon på at byggingen av skipet skjedde i etapper finner vi i det forhold at mens skipets nordportal står noe over midtveis mot vest, står sørportalen enda nærmere skipets vestvegg. På Værnes og Mære er det nordportalen som har den vestligste plasseringen, og Lidén (1969b) har for Mære sin del påvist at nordveggen her ble reist noe tid etter sørveggen.
Det frittstående steinkastellet eller tårnet gir anlegget på Nesta dimensjoner ut over det at gården bare var en stor gård med en steinkirke. At tårnet trolig hadde andre funksjoner enn å tjene som kapell eller dåpsrum har lenge vært diskutert (Haarstad 1972:90, Kyllo 1978:13f, Høyem 1983:9, Ekroll 1997:285), og Schøning noterte seg da også følgende under sitt besøk i 1773 (I:26): “Taarnets Muur har altsaa en anseelig Høide: men paa den er endnu desuden sat en Forhøining af Tree-Værk, i hvilken ere paa hver Siide otte Aabninger, runde oven til, og omtrent saaledes dannede, at man derigjennom kan beqvemt skyde med Bue eller andet Hand-Gevær”. Da svenske tropper under felttoget i 1564 stormet kirken ble tårnet benyttet som festning (Kyllo 1978:13f). Selbu kirke ble sterkt ombygd i 1804-06 ved at koret ble revet og tverrskip bygd til i øst. I 1888 ble bygningen kraftig restaurert/ombygd for så å bli restaurert igjen i perioden 1949-63. Da det i 1959 ble lagt nytt golv i Nesta kirke ble det tatt vare på i alt 118 mynter, de fleste norske og svenske og samtlige funnet i jordmassene under det gamle kirkegolvet. De svenske myntene har et dateringsspenn fra 1275-1560, mens 34 av de i alt 58 norske er preget under Håkon Håkonsson (1217-63). I 1589 (Thr.R. s. 54) var Nested hovedkirke med Tydal som anneks. Tjenste skulle skje ved hovedkirken hver helligdag, men kun fire ganger i året i Tydal. Det kunne på denne tid såes 12 tønner korn på prestegården og holdes 20 melkekyr og 10 ungfe. Nested var hovedkirke også i 1773 og i 1898, hele tiden med Tydal som annekskirke (Brendalsmo 2006:534ff m/ref.). 6 november 1430 (DN V:598) var erkebiskop Aslak Bolt på visitas i Selbu. Schøning har ingen omtale av gravhauger eller andre fornminner i området. I nyere tid er det funnet et bryne og en spydspiss fra vikingtid ikke langt fra kirken, men ut fra uklar funnkontekst er det usikkert om dette representerer et gravfunn (Møllenhus 1972a:56). Det er i dag ingen synlige gravhauger nær kirken. (Kildegjennomgang til registrering av middelalderkirkegårder av NIKU ved Jan Brendalsmo, RA sak 06/02235-70)

SELJORD ST. OLAV (hovedkirke), gnr. 1 Prestegarden (Seljord sogn). Steinkirken har rektangulært skip og smalere, rektangulært kor med apsidal avslutning. 1800-talls tradisjon hevder at ”…det skruvet som ble bygget på Seljord kirke, skal være levninger av den kova som sto på Kovadølen, og det er ikke umulig. Det er et meget gammelt trevirke i dette lille skruvet. Og de stolpene som danner reisverket, bærer preg av å ha vært benyttet tidligere og av å ha vært sammenføyet på en annen måte enn de er nå” (Norby 1996:72). Byggingen av dette våpenhuset skal ha skjedd i 1620-30 årene (Nygaard 1996:73f). Kirken står på (gnr. 1) Prestegarden hvis opprinnelige navn er Skårnes. Denne gården ble betraktelig opparbeidet jordbruksmessig på 1700-tallet, spesielt ved at ”mange tusende Læs Stene ere bortførte” fra åker- og engarealene. Dedikasjonen er etter Wille (1786:10): ”I gamle Dage er denne Kirke kaldet St. Oles Kirke”. Rett ned for kirken heter det Kyrkjejordet, og rett i sørvest heter det Klokkarstogomoen. (Kildegjennomgang til registrering av middelalderkirkesteder av NIKU ved Jan Brendalsmo, RA sak 06/02235-21)

Kulturlandskapstype: Kystsamisk tilpasning.
Tuft, 4 m Ø-v, 7,5 m N-S, steinoppsett på Ø, N og sørsiden. Forholdsvis godt synlig.
2019: Kartfesting omtrentlig, basert på beskrivelse og rapport, sett i lys av ortofoto og terreng. Må kontrolleres i felt for nøyaktig geometri.

Den romanske steinkirken, som har rektangulært skip og smalere, tilnærmet kvadratisk kor (Brendalsmo 1990:52) står som en del av tunet på (gnr. 51) Jarlsberg hovedgård. Senere tilbygg på kirken er våpnehus, sakristi og gravkapell.

Kirken ligger på den høyeste delen av en morenerygg, nord for Jarlsberg Hovedgård - i middelalderen kalt Sem og Sem kongsgård. Terrenget faller noe mot øst og nordøst. Kirkegårdens eldre utbredelse er dokumentert på kart 1671 og 1811. Kirkegården ble nedlagt i 1844. Stamhuset har brukt kirkegården ved enkelte anledninger. Registreringen bygger på foreliggende kart og observasjoner fra tidligere befaringer.

Kulturlandskapstype: Deler av området er gammel kulturmark. Fornminne: Tuft, har muligens ca 0,3 m dyp forsenkning og er ellers gressbevokst. Den er muligens 100 år eller eldre.

SILJAN (SLEMDAL) ST. MIKAEL, gnr. 14 Prestegården (Slemdal sogn). Kirken står på (gnr. 14/1) Prestegården, hvis opprinnelige navn er nørdra Sæilium. Steinkirken hadde opprinnelig rektangulært skip og smalere, rektangulært kor. I 1838 ble skipets vestmur revet og skipet påbygget ca. 9 m mot vest og tilført et vesttårn (Nygaard 1996:89). I 1847 ble kirkegården utvidet ”ved det sydøstre hjørne av kirkegårdens hegn” med 1 ½ mål (Bakken 1973:425f). Utfra lokaltopografi, gårdsgrenseløp og navnetyper bør foruten Prestegården også (dagens gnr. 18) Sørbø og (19) Øverbø (derunder dagens Nordbø) kunne regnes til opphavsgården i tiden da kirken ble reist. Dennes navn var rimligvis Sæilium (Siljan). Disse gårdene ligger på rekke østover fra Prestegården på flatene på nordsiden av Siljanelva. Prestbolet ble i 1398 ført som prestbolæt alt, uten navn men med skyldpart (RB 41), rimligvis et bruk steint og reint av kirkestedsgården. På 1570-tallet lå Prestegaardenn i Slemdal som bygselpart til mensa ved Eidanger hovedkirke (St. 56). I 1433 skulle biskopen under visitas ha nattlege j Slæmdall j nat (DN VI:448). (Kildegjennomgang til registrering av middelalderkirkegårder av NIKU ved Jan Brendalsmo, RA sak 06/02235-21)

En eldre kirke, trolig en stavbygning, ble i tiden 1636-47 suksessivt erstattet med den nåværende tømmerkirken (Hidle 1947).

Middelalderkiekgården er i bruk. Det var mer enn 10 gravleggelser fra tiden etter 1945 ved registreringen i 2008. Seneste gravleggelse var da fra 2007. Avgrenset av kirkegårdsmur i N og Ø, anslag i S og V.
Eldste omtale av en kirke på (gnr. 67) Eik på Sjernarøy er i 1280 (Stannar kirkiu, DN I:70).