Ruiner av middelalderborg. "Berget" naturlig forsvars- og tilfluktsplass i 1160-årene, skueplass for dramatisk beleiring i tilknytning til borgerkrigene i 1201-02. Mikaelskirken nevnt 1191, da knyttet til premonstratenserordenen, 1308 kongelig kapell med prestekollegium. Fjellet utbygget til storstilt ringmursborg i 1200-årene under Håkon Håkonsson og hans sønner. Mikaelskirken ombygget i begynnelsen av 1300-tallet med gotisk langkor i tegl og sakristi. I midten på 1300-tallet fikk ringmuren, rondeller. Tunsberghus preget av gotikk og bruk av tegl, bl.a. sortglasert (se teglovn idnr). Tunsberghus brent i 1503 i tilknytning til politiske uroligheter. Borgruinene deretter brukt som steinbrudd frem til slutten av 1700-tallet. Første kartlegging av L.D. Klüwer i 1823.

1969: Feltet består av 5 rundhauger og 2 steinsetninger. Haugene er nokså uklart markerte og lite tydelige i terrenget. Alle ser ut til å være bygd av jord og stein. 4 av haugene ligger på rekke NV-SØ langs kronen av bergdraget. Den SØ-ligste og de to NV-ligste har forsenkning i midtpartiet. V for denne rekken, mellom de to NV-ligste, og på V-siden av skogsbilveien, ligger den femte rundhaugen. Urørt. Mot kanten av bergdraget i Ø og N for gravhaugrekken, liggeren rund steinlegning av jevnt store kantstein med steipakning i sentrum. Steinbro fra kanten og mot SØ, 2,3x1,2m. I linje med gravhaugrekken, men på et platå noe lavere i terrenget og mot SØ: Rund steinlegning med kompakt steinpakning av små og mellomstore rundkamp. Rundhaugene: D 8-9m, h 0,8-1m. Steinlegningene: D 4-6m. Det kan finnes flere fornminner i området, men det ervanskelig å se dem da området har meget kraftig bunnvegetasjon. Den gamle skogsbilveien kan ligge i samme trasee som den gamle oldtidsveien som skal ha gått forbi gården og langsetter bergryggens krone.
2024: Gravfelt, inkluderer 3 gravminner. Tidl.1969-beskrivelse stemmer ikke helt overens med det som ble observert. Området er kun delvis oversiktlig, men det er utfordrende å bedømme om forhøyninger er natur eller kultur uten en nærmere undersøkelse. Den synligste haugen (enk.1) finnes i S, og kant i kant med en traktorvei i Ø. Det ble ytterligere observert to gravminner (enk.2-3) på en svak NNV/SSØ-gående bergrygg. Her kan det være flere graver i mellom, som feks. enk.4-7. Lokaliteten ble topografisk avgrenset. Traktorveien ved enk.1 deler seg og følger gravfeltet langs V og Ø-lige side. I N-lige del finnes et større masseuttak.

OLAVSKLOSTERET I TØNSBERG. Eldste omtale av et premonstratenserkloster i Tønsberg er i 1191 (Prefectio Danorum in Hierosolymam, kap. IX): «Fritt oppe på toppen av fjellet ligger en vakker kirke viet til St. Mikael. Med sine jordeiendommer underholder den kannikene av premonstratenserordenen som holder til i denne byen». Det forhold at Mikaelskirken var kongens kapell inne på borgen Tunsberghus (DN IV:370) gjør det lite sannsynlig at premonstratenserne i 1191 skulle ha bodd i borgen eller overtatt kirkens landskyld på dette tidspunkt. En rimeligere tolkning er at de dro disse inntektene i en periode i andre halvdel av 1100-tallet for å kunne bygge sitt klosteranlegg nede i byen, men at disse inntektene på et tidspunkt etter dette – uansett lenge før 1399 (jf. RB 204-211) – faktisk ble gitt klosteret. Det nære forholdet til kronen i 1191 viser uansett at det må ha vært en konge – norsk eller dansk – som sto bak etableringen av denne munkeordenen i Tønsberg på 1160-70 tallet, og at munkene samtidig overtok en stående rundkirke fra kronen (jf. Lunde 1993). Klosteret ble i samtiden betegnet etter kirkens dedikasjon (Olafs klauster j Twnsbergi, RB 204). Kirken var en rundkirke, så vel skipet, koret og apsiden hadde sirkelform. Kirken ble reist innerst på en liten odde som stakk ut i Byfjorden, og det lå for enden av middelalderbyen mot sørøst (NGL II:241, 125). Det hadde egne brygger rettutenfor/inntil muren mot fjorden (jf DN IV:635). Kirkebygget lå orientert NNV-SSØ, og resten av klosteranlegget ble reist SV for kirken mellom denne og sjøen. I 1330 sto abbeden i konflikt med Oslos biskop mht. rettighetene til Slagen kirke samt biskopstienden av Nøtterøy, Stokke og Skjee kirker, hvilke klosteret hadde fått av paven. Saken endte med at abbeden ga fra seg rettighetene på visse betingelser (DN IV:191). Kong Erling Steinvegg og Filippus av Veien er begge gravlagt i kirken (Soga om baglarar og birkebeinar, kap 26) samt også biskopen i Holar på Island (Soga om Håkon Håkonsson kap 297). Klosteret ble sekularisert i 1532 og gitt i len til lensherre Erik Ugerup (jf DN X:667). Det meste av bygningsmassen brant i 1536, og over tid ble det etablert bybebyggelse i området. Rundt 1750 var det fortsatt kjent hvor klosterkirken hadde stått, da «(…) Grunden af den samme kand vel sees udi en Hauge her i Byen» (Müller 1842:50). Arkeologisk undersøkelser i 1877 (Håkon Thorsen), i 1929 (G. Fischer), i 1963-67 (Bernt .C. Lange), i 1969-71 (Øivind Lunde) og av Riksantikvarens utgravningskontor i 1987-88 og 1991. Rundkirkens ruiner er i dag synlige over bakkenivå, mens deler av den øvrige bygningsmasse er tilgjengelig i underetasjen i Tønsberg bibliotek. I Akershusregisteret 1622 (Reg.) angår nummerene 2310-2375 (s. 145-150) eiendommer og rettigheter til premonstratenserklosteret. Da klosterets bygningsmasse ble reist ble et større gravfelt med dateringer til 200-tallet og 800-tallet planert ut (Brendalsmo og Molaug 2014). (Kildegjennomgang til registrering ava middelalderkieksteder av NIKU ved Jan Brendalsmo - ny tekst 2016)

Feltet består av minst 5 gravrøyser, 4 runde og 1 lang. Feltet deles i to av en VNV-ØSØ-gående kjerreveg. N for kjerrevegen; 3 rundrøyser som ligger tett sammen. Den største røysen ligger på strandvollen og er uklart markert. De to andre er klart markert. Alle synes å være grusblandede. Den NV-ligste røysa har et krater, 2m (Ø-V) x 1m x 0,2m. Røysas d 5m h 0,4m. De to andre røysene synes urørt. De har bautasteiner i toppen; bruddstein med h 0,3m. Mellom disse to røysene står en reist stein i strandvollen, l ØSØ-VNV 1m, br 0,15-0,20m, h 0,4m. Røysenes mål: 3 x 0,5m og 6 x 0,35m. Tett S for den nevnte kjerreveien og på strandvollen, feltets største røys. I en forsenkning i toppen, gravkammer av 4 kantstilte heller, 1,5m NNØ-SSV x 0,75m x 0,3m. Haugens d 10m, h 1,25m. Langrøysen ligger SØ i feltet. Den er beskadiget av gravninger i midten på 4 steder. I toppen ligger en veltet bauta, h 0,6m og t 0,3m. Røysens l NNØ-SSV 14m, br ca 5m, h 0,5m. Feltet er kledd med gras og dels nedfalne bjørke- og furutrær. Rundt feltet, mange haugformasjoner med uklar markering, flere av disse kan være gravhauger eller rester av slike.

Lengst NØ, ved en liten lysning i skogen: 1. Rundrøys. Uklart markert. Tydelig i terrenget. Bygd av rundkamp og jord. V-siden er omrotet og mye masse er fjernet. Grop i toppen. Løvkratt. D 8m, st h 0,8m. 30m SV for 1 og i dyrket mark: 2. Rundrøys. Overpløyd. Ellers trolig urørt. Noen mindre stein i toppen. Gress og mose. D 15m, h 0,4m.

Beskrivelse fra lokalitet:
På det høyeste punkt på platået, kant i kant og V for den gamle veien: Rundrøys, klart markert. Bygget av små bruddstein med kjerne av stor rundkamp. Røysa utrotet, trolig til bunns, l N-S ca 4m, Ø-V 1-3m. Bevokst med løvkratt, gress og mose. Røysa brukes som avfallsplass. D ca 7m, h ca 0,3-0,5m.
Beskrivelse fra Enkeltminne:
AG536: Rundhaug, ganske tydelig i landskapet. Ligger på høyeste punktet av en stor bergås og er ca. 45 cm høy. Høyest i NØ. Veldig god utsikt over jordene i V. Haugene har en fordypning i toppen som strekker seg over hele haugen, 3 m i diameter. Haugen er laget av bruddstein, 10 – 40 cm i diameter. Ligger V for en gammel vei. Et tre vokser på toppen Området delvis dekket av hageavfall.

Mulige maleri, rødt pigment påvist av Kalle Sognnes, NTNU Vitenskapsmuseet, i 2003. Ingen tydelige figurer.

veideristning, Motiv: Menneske, grop, geometrisk mønster

Jordbruksristning, Motiv: groper og halvsirkelforma furer ved kantane. Steinen er omlag 1,5 m lang, 1,1 meter brei, 0,55 meter tjukk.
16 synlige groper, mulig flere, og halvsirkelforma furer langs de ytre kantene i forskjellig størrelse. Ligger på kant av bergknaus som befinner seg i overkant mellom de to nøstene. Vei til nyeste nøst går rett på undersiden av berg. Selve området som steinen befinner seg i er godt gjenvokst av trær og annen vegetasjon. Bak steinen er det en bratt bergvegg som det er tydelig at stein har rast ned derfra tidligere.

Type objekt: Fangstgraver, Jordgropgraver - med og uten synlige steinsetninger. System: Del av rekke. Sårbarhet for påvirkning og skade: Lite utsatt. Påvirkningsstatus: Lite påvirket (usikkert). Fangstmotiv: Rein. Alle enkeltminner er fotografert.